151 
1. Violka^ vonná neboli fialka^ (Viola^ odorata L., wohlriechendes Veilchen 
- obr. 246) vyhání z vytrvalého oddenku listy, květy a dlouhočlenné, listnaté, ko- 
řenující výběžky. Listy mají na spodu malé, kopinaté palisty a srdčitě vejčitou až 
okrouhle ledvinkovitou, po kraji vroubkovanou čepel, řídce posázenou jemnými, 
kratičkými chloupky. Pozdější listy bývají mnohem větší nežli listy v době květu. 
Souměrné, nejěastěji vonné květy {F) vyrůstají přímo z oddenku na dlouhých, kra- 
tičce pýřitých stopkách, které jsou asi uprostřed opatřeny dvěma malými, vstříc- 
nými listenci. Mají vytrvalý, 51istý kalich {/e), jehož tupé lístky jsou ke spodu 
šupinovitě protaženy v široké přívěsky od stopky květní volně odstávající a okolo 
ní dvůrek tvořící, a 5plátečnou, fialovou (zřídka růžovou neb bílou) korunu (<:). 
Spodní (přední) plátek kor. jest u kořene žlábkovitě súžen a vybíhá dozadu v tupou, 
dutou ostruhu; postranní 2 plátky jsou na obě strany poodstálé a směřujíce šikmo 
vzhůru, jsou oporou hmyzu, který hledaje ve květu med na ně usedá (obr. 248 /’). 
Tyčinek jest 5 o zcela kratičkých nit- 
kách; jsouce prašníky k sobě těsně přiloženy 
(ale nikoli srostly !), tvoří okolo ěnělky kužel. 
Nad každým prašníkem jest spojidlo protaženo 
v blanitý výrostek (obr. 247 s). Dvě spodní ty- 
činky mají na spojidle zvláštní přívěsky (obr. 
247 />, obr. 248 m), jimiž vnikají do , ostruhy, 
kamž stéká i sladká tekutina z těchto přívěsků 
se ronící. 
Pestík jest svrchní; skládá se ze 3 plodo- 
listů (obr. 247), má kulatý, obyčejně hustě 
pýřitý semeník a krátkou čnělku s hákovitě 
ohnutou bliznou. Dospívá v mnohosemennou 243 řez květem v vonné ; přivósek 
tobolku (obr. 246 /'), která při uzrání se poltí ■dolních tyčinek ; květ violky s hmyzem, 
ve hřbetech plodohstu obr. 248 /) ve 3 dun- tobolkou, 
kovité chlopně (obr. 246 /j). 
Stopky plodonosné se kladou rovnovážně k zemi (obr. 249), ukrývajíce tobolky 
pod listy. Semena (obr. 249 í) tohoto i jiných druhů violek mají dužnatý přívěsek 
(obr. 249 />), na kterém prý si pochutnávají rádi mravenci a při té příležitosti za- 
nášejí semena daleko od rostliny a hlouběji do země. 
Opylení obstarávají hlavně včely, které jsou ke květům nejspíše lákány pří- 
jemnou vůní.^ Usednuvše na květ (obr. 248 F) vnoří sosák do ostruhy, aby si 
pochutnaly na medové šťávě. Při tom nadzvednou hákovitou bliznu, následkem 
čehož kužel tyčinek se uvolní a pyl, jenž na vnitřní straně zralých prašníků se 
vysypával a v kuželi se hromadil jsa takto chráněn před deštěm a hmyzem nepo- 
volaným, vysypává se nyní skulinami mezi sousedními prašníky hmyzu na hlavu 
a sosák. Aby tam lépe držel, vylučuje se z blizny lepkavá tekutina, kterouž si hmyz 
vnikaje do ostruhy, otírá na sosák a hlavu. Dobývaje se do jiného květu hmyz 
otře tento pyl o jeho bliznu a nabere si na hlavu a sosák pyl nový. Nezdařilo-li 
se zúrodnění pylem cizím, což vzhledem k té okolnosti, že květy se rozvíjejí příliš 
záhy na jaře a že jsou z daleka nenápadné, velmi zhusta se přihází, nevyvinují 
se plody. 
Za to však koncem léta objevují se na výhoncích, vyrůstajíce na stopkách 3-5 cm 
dlouhých z paždí listů, drobounké, převislé, nikdy se nerozvíjející květy kleisto- 
gamické, se zavřenými lístky kališními a sotva znatelnou korunou; tyčinky 
') v Matthiolově Herbáři slově »fiola«, rus. ({)iaaKa, pol. fiolek. 
-) Z řec. lo/.or, zdrobnělé slovo od lo r, jímž nazývá tuto bylinu Homér. 
■*) Dle pozorování Kernerov3’ch není však vůně květů jen k tomu, ab\' lákala 
hnnz, ale spíše ab}' chránila rostlin\' od někter<-ch břdožravých živočichů, jimž jest tak 
protivná, že rostliny nežerou. 
