154 
až v květnu a červnu, mají tupé (nešpičaté) kališní lístky a bledě fialové koruny, 
jejichž postranní plátky jsou na obě strany poodstálé a ostružnatý plátek bývá 
protkán fialovými žilkami; blizna je po rozšířena v šikmou mističku. 
Plodní stopky ku konci hákovitě zahnuté neshýbají se dolů jako u violky 
vonné, jíž v. bařinná dosti se podobá, nýbrž zůstávají jako u druhů ná- 
sledujících i za plodu přímé, tak že jimi může vítr pohybovati a zralá semena 
od rostliny dále zanášeti. 
Roste na bařinatých lukách a v bařinatých, rašelinných lesích po celých 
Čechách dosti hojně kromě nížiny polabské a taktéž po celé téměř Moravě a Slezsku. 
5. V. divotvárná (V. mirabilis L. - obr. 253) poznává se od předcháze- 
jících druhů hlavně tím, že má na oddenku pod Jisty ještě též hnědé šupiny a 
často červeně rezavé skvrny, 
že vyhání z oddenku kromě 
listů v a květů později též zře- 
telné, přímé (k oddenku po- 
stranní) lodyhy a že podlouhle 
kopinaté lístky kališní jsou 
špičaté (nikoli tupé). Ostatně 
má tento druh postranní plátky 
kor. na obě strany poodstálé 
a bliznu hákovitou jako před- 
cházející; stopky plodní však 
zůstávají i později přímé, ne- 
ohýbajíce se k zemi, jak tomu 
jest na př. u v. vonné. 
Divotvárnou pojmenoval 
ji Linné proto, že mívá dvoje 
květy: s počátku květy ne- 
plodné, s lilákovými, vonnými, 
velikými plátky kor., později 
květy plodné, neúhledné, 
s korunními plátky zakrnělými, 
jež se ani nerozvíjejí zúrod- 
ňujíce se pylem vlastním. Prvé 
květy vyrůstají přímo z od- 
denku, druhé z paždí listů na 
lodyhách, které jsouce s po- 
čátku zcela kratičké, později 
253. Violka divotvárná. se prodlužují. 
Tato různotvárnost květů, jež popsali jsme důkladněji u v. vonné (str. 151), 
jeví se též u jiných druhů violek s hákovitou bliznou, ale u tohoto druhu 
byla pozorována nejdříve, poněvadž se zde nejnápadněji a nejčastěji vyskytuje. 
1 vzhledem k moderním vymoženostem v rostlinné biologii zasluhuje tato violka 
přívlastku „divotvárná", poněvadž těžko vysvětliti, proč vytvořuje z jara ty krásné 
květy, když jimi nemá ani lákati hmyzu ani z nich vyvinouti semena. 
Roste ve stinných, lupenatých lesích a na křovinatých stráních, kvetouc jako 
předcházející druhy v prvních měsících jarních. 
6. V. Rivinovai (V. Riviniana Rchb. — obr. 254) vyhání z neukončeného 
oddenku s počátku přízemní listy a z paždí těchto pak postranní lodyhy vy- 
b Dle prof. A lig. R i vin a, jenž vydal několik botanick3’cli spisů jazykem latin- 
ským. Zemřel v Lipsku r. 1723. 
