156 
1 ovité. Stopky květní, obyčejně jemně pýřité, vyrůstají z úžlabí lodyžních 
listů a mají listenee až skoro pod samými květy. Koruny jsou bledě fialové 
nebo bělavé. 
Roste v některých krajinách Cech (zejména v dolním pořiěí Vltavy, Be- 
rounky a Labe, v pořiěí Jizery a Ploučnice, jakož i v Horách Krušných) a v již- 
nější i střední Moravě na suchých kopcích a v suchých jehličnatých lesích. Kvete 
v dubnu a máji. Jsouc bylinou velice proměnlivou vyskytuje se v několika odrůdách. 
9. V. psí (V. canina L. — obr. 257) vyhání z oddenku trs konečných 
(nikoli postranních), vystoupavých, až přímých lodyh s lysými, trojhrannými nebo 
podlouhle vejěitými listy, jež mají tupou špičku a srdčitý nebo skoro uťatý spodek 
a řapíky vroubené úzkými křídly. Třásnitě pilovité palisty jsou nejčastěji 
3-6krát kratší svých řapíků. Listů, vyrůstajících z konce oddenků v jakési přízemní rů- 
žici, u tohoto ani ti následujících druhů není. Květy rozvíjejí se hlavně až v květnu a 
červnu vyrůstajíce z paždí 1 o- 
dyžních listů na dlouhých 
stopkách. Kališní lístky jsou 
zašpičatělé, kor. plátky bledě 
modré, na spodu bělavé, s bí- 
lou nebo žlutavou, smáčknu- 
tou ostruhou; zřídka vyskytují 
se koruny zcela bílé. Postranní 
plátky korunní odstávají jako 
u druhů předch. Blizna jest 
hákovitě zahnuta. 
Roste v houštinách, na 
suchých lukách a mezích. 
Vyskytuje se u nás v několika odrůdách, 
jež někteří považují za druhy samostatné. Nej- 
známější z nich jsou: 
V. křovištní (V. ericetorum Schrad.) s lo- 
dyhami položenými nebo vystoupavými, jen asi 
5 — 15 cw dlouhými, s listy lesklými a s palisty 
úzkými, třásnitě pilovitými. 
t^) V. hajní (V. lucorum Rchb.) s lod. pří- 
mými, až 3 dm vysokými a s palisty širokými. 
257. Violka psi. 7.) V. Ruppiova^ (V. Ruppii Rchb., V. stricta 
Hornin.) se značně velikými palisty, tak že u hor- 
ních listu dosahují délky svých řapíků, u prostředních listů sahají asi do polovice 
řapíkův. Tato odrůda však jest vzácná. 
V V. Chlumní (V. montana L.) má lodyhu namnoze jedinou, přímou, listy ho- 
řejší podlouhle vejčité, špičaté, a veliké, bylinné palisty sahající asi do polovice 
křídlatého řapíků. Blankytně modré, v jícnu bílé koruny jsou asi tak veliké jako u v. 
Rivinovy. Vyskytuje se porůznu na Moravě. 
10. V. slatin ná (V. stagnina Kit. L. - obr. 258) má ztuha přímé, štíhlé, 
lysé, konečné lodyhy směstnané v hustém trsu, se světle zelenými, podlouhle ko- 
pinatými, na spodu slabě srdčitými nebo klínovitě sbíhavými, lysými, přituhými 
6 Dle Jiiidř. Ruppiusa, spisovatele Květeny města Jeny; zemřel v Jeně r. 1719- 
