158 
12. V. vysoká neboli broskvolistá (V. elatior^ Fr., V. persicifolia- Aut. - 
obr. 260) vyhání konečné, ztuha přímé lodyhy až Y 2 vysoké, které jsou na- 
hoře mrtnatě pýřité, až chlupaté a nesou kopinaté, pýřité, až inrtnatě drsné 
listy s řapíky nahoře křídlatě vroubenými; lupenovité palisty dosahují 
u prostředních listů délky svých řapíků, u hořejších listů většinou svůj řapík pře- 
růstají. Veliké, bledolilákové květy mají špičaté lístky kališní, postranní plátky kor. 
odstálé a bliznu hákovitou jako většina druhů předch. 
Roste na vlhkých lukách a v houštinách v Polabí a pořídku též v jižnější Mo- 
ravě. Květy rozvíjejí se v týchž měsících jako u předch. 
13. V. trojbarevná^ neboli maceška (V. tricolor 
L, Stiefmůtterchen — obr. 261) jest oproti všem ostatním 
violkám bylina jedno- 
letá nebo dvouletá 
(jen zřídka vytrvalá). 
Na přímé, konečné lo- 
dyze má listy většinou 
podlouhle vejčité, ke 
spodu súžené, až kopi- 
naté, s neobyčejně 
velikými palisty (Y, 
které by se snadno po- 
važovati mohly mylně 
za listy samy; jsouť ly- 
rovitě peřenosečné, s ko- 
nečným, velikým úkroj- 
kem (Z) ke spodu silně 
súženým. 
Dlouze stopkaté, 
úhledné, ale nevonné 
květy, vyrůstající z paždí 
listů, objevují se od ěas- 
ného jara až do pod- 
zimku ; mají plátky kor. 
buď všecky žluté nebo 
některé buď zcela anebo 
částečně fialové^. Po- 
stranní plátky nejsou na 
obě strany poodstálé ja- 
ko u druhů předcháze- 
jících, ale jsou obrá- 
ceny k plátkům ho- 
řejším, okraji svými je 
zdola kryjíce. 
260. Violka vysoká. 
261. Violka trojbaievná 
neboli maceška. 
Blizna oproti valné většině ostatních violek jest hla- 
viěkatá (nikoli hákovitá) a má na spodu malý lupenitý la- 
lůček. (obr. 262 A). Hmyz, přiletěvši s jiného květu, ve kterém si byl nabral 
Lat. elatior = vyšší. — -) Z lat. persica = broskev -4- foliům = list. — 
'h V Herbáři Matthiolově slově trojník nebo trojice bylina, »od trojí rozdílné barry, 
kteráž se na jejím květu spatřuje*. Rusové ji nazýv^ají Ivan a M árie (IlBaiTB -;ta - MapPifl), kdežto 
Poláci ji zovou siostra i brat neboli brat z siostrq; Chorvatéji zovou podobné jako my 
mačuha, mačesca. ale též dan-i-noé, sirotica. 
■*) V Matthilově Herbáři v té věci ěteme: »Jest se ěemu podiviti, že tak veliký rozdíl jest 
v těchto květech. Nebo ačkoli ob 3 ^čejně trojí baivm mívají, však ty barv\' jsou smíchané, 
