160 
a z asijské m. altajské (V. altaica L.) přečetné odrůdy s velikými, sametově 
lesklými korunami nejrozmanitějších barev, jak vídáme je hojně v zahradách 
selských i městských (obr. 264). 
Ze sušených listů a květů macešky vaří se thé, jež Kneipp odporučuje pro 
čištění krve zvláště při dětských vyrážkách. 
Ke vzácným druhům violek naší květeny náleží ještě tyto : 
14. V. žlutá (V. lutea Huds. — obr. 2Ó5) podobá se velice macešce tro jbare vné, 
jest však vytrvalá, má konečný úkrojek peřenosečných palistů čá rko vitý (ke spodu 
nesázený), o málo větší než 
úkrojky ostatní a květy poměr- 
ně větší, rozvíjející se teprve 
v červnu a červenci. Blizna 
jest téže povahy jako u macešky 
trojbarevné. 
Roste na horských lu- 
kách Krkonoš, Králického Sněž- 
níku, moravsko - slezského 
Jeseníku a pořídku též v Bes- 
kydách. 
15. V. dvoukvětá (V. 
biflora L. — obr. 266) vyhání 
z šupinatého oddenku slabé, 
nejvíce 15 cm vysoké, většinou 
2listé a 2květé lodyhy s led- 
ví n k o vi tý mi, vroubkovanými 
listy a citrónově žlutými 
květy, jejichž blizna jest skoro 
plochá (uCatá) a slabě ve 2 la- 
lůčky rozeklána. 
Roste ve stinných údo- 
lích a na skalách se v. Cech 
(skály Děčínské, Jizerské hory, 
Krkonoše), v moravsko-slezském 
Jeseníku a Beskydách, jakož i 
porůznu v Karpatech. Kvete 
od máje až do srpna. 
16. V. bílá (V. alba 
Bess. — obr. 267) shoduje se 
v hákovité blizně, odstálých 
265 . Violka žlutá. prostranních plátcích korunních 266 . Violka dvoukvětá. 
a v dlouhočlenném oddenku 
vyhánějícím kořenující výběžky s v. vonnou, které i vnějškem velice se podobá; 
má však listy trojhranně srdčité, na spodu vykrojené širokými choboty, na 
výběžcích v témž roce kvetoucích skoro trojhranné, náhle zakončité, a plátky korunní 
obyčejně bílé. Stopky květní jsou lysé, kdežto u v. vonné jsou kratičce pýřité. 
Byla pozorována dosud jen v lesích okolo Břeclavi v jižní Moravě. Kvete 
v dubnu a počátkem května. 
