214 
dolejší plátky souměrného kvetu se zavěsivší, řídě se směrem temných skvrn nej- 
snáze najde. Poněvadž souměrné květy jsou mimo to nápadnější, navštěvuje je 
hmyz ěetněji a přenáší takto pyl z květu do květu. Květy pravidelné jsou autoga- 
mické opylujíce se většinou pylem vlastním. 
V ziihrádkách pěstuje se někdy pro okrusii jilio- 
evropská p. pi zrnová (E. moschatum Herit., Genmiiim 
inoschatam L.) s lodyhou žláz na tě srstnatou, s lístky 
lichozpeřených listů řapíčkalýini a s růžovými kvítky, 
jejichž kor. plátky jsou íisi tak dlouhé jako lístky kulišní. 
Rod, 3. Ke kakostovitým rostlinám náleží též jiho- 
africké rrosjy (Pelargo n i u m,i Kranich- 
schnabel), které v rozmanitých druzích a odrůdách pěstují 
se u nás v zahrádkách a ve květin áěích. Mívají alespoň na 
spodu dřevnatou lodyhu, obyěejně dlanité listy a úhledné, 
souměrné květy, jejichž zadní lístek kališní vy- 
bíhá v tenkou, dutou ostruhu; ta však jest úplně 
srostlá se stopkou květní (obr. 347) a tudíž snadno 
se přehlédne. Ostatně považují někteří tuto ostruhu za pouhý, prohloubený medník. 
Z tyěinek bývá obyěejně plodných pouze 7 nebo 5. Jinak jsou květy téže po- 
vahy jako u kakostu. Nejrozšířenější z nich jsou : 
347. Diagram květu čapího 
710 SU (Pelargo?iium.) 
348. Cápi nos páskovaný ; 
F podélný řez květem, o ostruha. 
349. Čápi nos trojbarevný. 
Čapí nos páskovaný (Pelargonium zonale- W. — obr. 348) — má lodyhu 
na spodu často zdřevnatělou, silné, dužnaté větve a dlouze řapíkaté listy s okrouhlou, 
nezřetelně laločnatou, vroubkovanou, často hnědě páskovanou čepelí. Květy, nejčastěji 
barev červených, vyrůstají v hustých okolících na koncích dlouhých, bezlistých, úžlab- 
ních os (stopek) a vadnou až po 7 dnech jako květy pryskyřníku prudkého. Pě- 
stuje se v nejrozmanitějších odrůdách v květináčích i v zahrádkách. 
') Z řec. .Tř/aoýoí = čáp, vzhledem k zobanitýan plodům. 
-) Od lat. z o 11 a (řec. = pás. 
