347 
myším a jiným lezoucím živočichům přístup k luskům. Kalich je hluboce pěti- 
klaný a koruna normálně motýlovitá. Tyčinky («) jsou 2bratré a nesrostlé částky 
jejich nitek asi stejně dlouhé; s boků smáčknutý semeník (/>) má kolínkovitě pro- 
hnutou, taktéž se stran smáčknutou čnělku (/), jejíž hořejší část {?i) jest na 
vnitřní straně vousatá. 
Sedne-li na křídla koruny silný hmyz, sehne je svojí tíží dolů a s nimi 
i člunek, v němž skrývá se vousatá čnělka obklopená pylem, jejž zralé prašníky 
již v poupěti na ni byly vysypaly. Následkem toho vyzvedne se vousatá čnělka 
vzhůru a otře, jako nějaký kartáč, pylový prášek hmyzu na chlupaté břicho. Po- 
volí-li tlak na křídla, vrací se čnělka opět do člunku, tak že pyl může býti otřen 
různému hmyzu na spodinu těla několikráte. Poněvadž však u nás jest málo tak silného 
hmyzu, který by dovedl mechanismus květů hrachových uvésti v pohyb, musil 
by hrách u nás odkvětat! na piano, kdyby se nemohly blizny zúrodňovati též 
zcela dobře pylem vlastním. 
Lusk (4) obsahuje nejčastěji 4-6 semen. Dozrav poltí se od konce ke 
stopce ve 2 poloviny, které se za parného dne šroubovité stáčejí a tím semena 
dále odmršťují. 
Tlusté dělohy zůstávají při klíčení v zemi a nesezelenají.^ 
Jako u většiny motýlokvětých rostlin 
jsou i u hrachu na kořeni malé hlízky, zvíci 
špendlíkových hlaviček, které obsahují nižší 
houby, poskytující rostlině hojné, dusíkaté 
potravy.2 
Hrách pěstuje se pro lusky, výživná 
zrna, obsahující hojnost látek bílkovitých (ze- 
jména 1 egu minu), i jako rostlina picni 
v několika odrůdách, z nichž nejrozšíře- 
nější jsou : 
aj H. zahradní (P. sativum hortense 
Poir), jenž má květy bílé (někdy na pa- 
véze a křídlech narůžovělé) a semena ku- 
latá, světe žlutá, dobré chuti. Nejlepší pověsti požívá u nás velkozrnný hrách 
z okolí Milevska. 
ó) H. rolní neboli šerý (P. sativum arvense Poir.) - má květy pestré 
(pavézu fialovou, křídla nachová a člunek bílý) a semena poněkud hranatá, zele- 
navě šedá, tečkovaná, chuti nevalné. Za to vnať jeho, čerstvá i suchá (hrachovina) 
jest dobrou pící. 
Někdy vyskytuje se hrách též na úhorech a mezi obilím vtroušen nebo 
zplanělý. 
Pravlast hrachu není zjištěna, ale zdá se, že hledati ji dlužno v Asii, neboť 
v sanskrtě se hrách již (pod jménem harenzo) uvádí. Stejnojmenné označení 
hrachu v staré řečtině a latině (.tíW, pisum) svědčí o tom, že plodinu tuto znali 
již národové arijští, kteří ji pak s sebou přinesli do Evropy. Staří Řekové i Ří- 
mané pěstovali hrách už v dobách nejdávnějších. Také v kolových stavbách švý- 
carských nalezen hrách jakéhosi drobnozrného druhu zároveň s bobem svinským. 
559. Luskokaz hrachový, 
zvětš. a ve velik. přirozené. 
Viz obr. v Slovu, terminol. při hesle dělohy. 
-) Obrazec a výklad viz Slovník terminolog, ve sv. I. pod heslem mykodomatie. 
