375 
2. F. ohnivý neboli mnohokvětý, turecký (P. multiflorus W., Ph. cocci- 
neus L., Feuerbohne — obr. 601) má lodyhu vždy v levo otáčivou, květy 
v bohatších hroznech, které délku listu, z jehož úžlabí od května do srpna vyrů- 
stají, zhusta přesahují, barvy nejčastěji ohnivě červené a lusky drsné, 
s velikými, se stran smáčknutými semeny. Dužnaté dělohy zůstávají při klíčení 
obyčejně v zemi. 
Pěstuje se u nás hlavně pro ozdobu a na zastínění besídek. Pochází jako 
předch. ze sev. Ameriky. 
Rod 6. Vloí l3ol3^ 
(Lupinus, 1 Wolfsbohne) má 
listy dlanitě 7 — Očetné, kalich 
2-pyský, křídla koruny řasnatě 
svraskalá, jednobratré tyčinky 
a kožovitý, naduřelý lusk 
s houbovitými přehrádkami 
mezi semeny. Náležeje kvě- 
tenám cizím, pěstuje se u nás 
ve 3 druzích, jež možno roze- 
znati podle zbarvení koruny. 
1. Vlčí bob (neboli vi- 
čenec, škrkavičník) žlutý 
(Lupinus luteus L. — obr. 
602) jest až 1 m vysoký, 
všecek chlupatý a jako všecky 
druhy jednoletý. Dlouze řapí- 
katé, prstnaté listy skládají se 
ze 7 — 9 kopinatých, celokraj- 
ných lístkův. 
Vonné květy (A’) stojí 
v přeslenech, které tvoří 
konečné, dlouhé hrozny. Mají 
5zubý a při tom 2 p y s k ý 
kalich, žlutou korunu s křídly 
řasnatě svraskalými a jedno- 
bratré tyčinky («), — 5 o 
delších a 5 o kratších nit- 
kách. Pestík (/>) dospívá v ko- 
žovitý, naduřelý lusk, který 
obsahuje několik smáčknutých 
semen, s počátku od sebe 
oddělených houbovitými, příč- 
nými přehrádkami. 
Opylení děje se podob- 
ným způsobem jako u čilim- 
níku černajícího (rod 19.). Hmyz však 
květy jsou bez medové šťávy. 
601. Fazol ohnivý; 
p semeník s čnělkou b a bliznou n ; c člunek ; ý lusk. 
dostává za služby svoje pouze pyl, anyť 
Pěstuje se u nás zřídka pro píci nebo zelené hnojivo na písečnatých půdách 
(na př. u Hořovic, u Stráže v Jindřichohradecku a u Bělče blíže Kr. Hradce), anebo 
9 Nazývá se tak již u Plinia; prý od lat. 1 u p u s]= vlk, poněvadž »úsilno vniká do 
země a i na špatných půdách se dan.« 
