389 
se kryjících, žlutých a již za kvetu sucho mázdřitých kvítkách (F), které 
mají lžicovitou, podél rýhovanou pavézu a odstálá křídla. Po odkvetení koruna 
trochu zhnědne, uschne a uzavírajíc s kalichem malý lusk, slouží za létací přístroj. 
619 . /e/e/ polní menší. 
Vyskytuje se u nás ve 2 odrůdách, které pova- 
žují někteří botanikové za samostatné druhy. Jsou to : 
ot. J. polní větší (T. ag. majus Koch, T. 
campestre Schreb. — obr. 6i8) s lodyhou většinou 
přímou a poměrně velikými, zlatožlutými hlávkami, 
které mají asi tak dlouhé stopky, jak dlouhé jsou 
listy, z jejichž úžlabí vyrůstají. 
J. p. menší (T. ag. minus Koch — obr. 
619) s lodyhami obyčejně p oloženými a s citró- 
nově žlutými, drobnějšími hlávkami, jejichž stopky 
bývají hodně delší listů mateřských. 
Roste nej raději na lukách, průhonech a v lesích. 
16. J. zlatý (T. aureum Poli., T. agrarium 
Autt. — obr. 620) podobá se vnějškem oběma 
předch., bývá však statnější, má lístky podlouhle 
vejěité a všecky stejně kratiěce řapíěkaté. 
Zlatožluté koruny později zhnědnou. 
Roste na pokraji lesův, na suchých lukách 
a stráních. Kvete v červnu a červenci. 
17. J. kaštanový (T. spadiceum L. — obr. 
621) rozeznává se od předch. druhů, jimž vnějškem 
dosti se podobá, hlavně tím, že má hořejší listy 
lodyžní skoro vstřícné a květní hlávky vět- 
šinou po jedné na konci lodyhy, zřídka 
bývají hlávky 2-3 na téže lodyze. Zlatožluté 
koruny znenáhla zhnědnou do kaštanova, činíce 
620. Jetel zlatý. 
