449 
(R. canina) vyskytuje se na příklad dle řečené Květeny v 10 subspeciích a poněvadž 
každá subspecies obsahuje větší nebo menší počet variet a subvariet, čítá jediný tento 
druh neméně nežli přes 130 odrůd! A podobně i jiné druhy oplývají bohatstvím 
tvarů, tak že všech odrůd růží je několik setd Připočteme-li k tomu přečetně odrůdy 
růží pěstovaných, jeví se nám růže, jež od dávných dob co do krásy a spanilosti květů 
za královnu mezi květinami se považuje, i s jiného hlediska královnou v říši rost- 
linné, totiž s toho, že oplývá největší bohatostí nejrozmanitějších tvarů. Netřeba připo- 
mínati, že za těchto okolností určo- 
vání druhův a odrůd růží je velice 
nesnadné.- Dlužno při něm namnoze 
užívati lupy (zvláště k rozpoznání 
chloupkův a žlázek na listech) a ohle- 
dávati nejen rostliny kvetoucí, nýbrž 
i rostliny odkvetlé; proto třeba pro 
herbář sbírati růže dvakráte : jednou 
s květy, po druhé s plody. Přihlíží 
pak se při určování hlavně k ostni- 
tosti, k povaze lístkův (jsou-li jedno- 
duše nebo dvojitě pilovité, chlupaté, 
pýřité, plstnaté, lysé, žlázkami po- 
seté), k povaze palistův a to jak u 
listů na výhoncích, tak u listů na 
květných větévkách, k povaze stopek, 
uštů kališních, čnělek, plodů atd. 
Nemohouce se dosti nadchnouti 
pro ono mnohonásobné roztřiďování 
druhů v přečetné odrůdy, jak je 
novější rhodografové často na více 
méně nepatrných odchýlkách zavá- 
dějí, omezujeme se s malými výjim- 
kami pouze na druhy všeobecně 
uznávané, jak je na příklad uvádí 
Celakovský v » Analytické květeně" 
(3. vyd.). I vyskytuje se v naší vlasti 
buď planě nebo zplaněle celkem 
25 druhů růží, jež možno roztřídit!, 
707. Růže šipková; 
L spodina listu s užšími palisty ; k číška s kališními ušty ; 
/ zdužnělá čiška (šípek) obsahující nažky z. 
9 Tato bohatost forem vysvětluje se tím, že náleží růže k rostlinám, jež dosti pozdě 
(teprve v době třetihor) na povrchu zemském se objevily; nejsou tudíž ještě dosti od sebe 
v dokonalé druhy odlišeny a vytvářejí rády míšence. 
9 Již duchaplný K. Linné, který rozeznával pouze 14 druhů růží, vyslovil se ve 
svém díle Species plantarum (r. 1753) o druzích růží takto: »Druhy růží lze velice 
nesnadno rozeznati a určiti. Zdá se téměř, jakoby příroda zde několik druhů spolu smí- 
chala anebo hrajíc si z jednoho druhu několik jich udělala, čímž se stává, že ten, kdo jen 
málo jich \dděl, snáze je rozezná nežli ten, kdo jich viděl mnoho. « 
Dr. H. Christ v díle: »Die Rosen der Schweiz, \’3 daném v r. 1873, praví mimo 
jiné v předmluvě toto: »Genus Rosa, das schonste, das formenreichste unserer Flora, ist 
durch die Bemůhung der Systematiker in ein nahezu verzweifeltes Wirrsal gerathen und 
fast unnahbar gemacht. Denn man hat eine solche Žahl oder \delmehr Unzahl von 
sogenannten Arten nebeneinander aufgestellt, die zuni Theil mangelhaft beschrieben und 
in der Broschůrenliteratur zerstreut sind, und hat dabei so wenig den Zusammenhang, die 
Beziehuug der Fornien zu einander im Auge behalten, dass die sichere Bestimmung, ge- 
schweige denn die richtige Einsicht in das Wesen irgend einer unserer Rosenformen 
eine der schwierigsten Arbeiten geworden ist, die Den abschrecken muss, welcher nicht 
von Jugend auf und durch ganz specielle Richtung seiner Aufmerksamkeit auf diese 
Pflanzengruppe sich einen selbststandigen Weg gebahnt hat.« A dále praví týž znatel růží: 
»Die von den verschiedenen Rhodographen gemachten Versuche zeigen deutlich, dass ein 
Merkmal, nach welchem die Rosen in natůrliche Gruppen sich scheiden lassen. gar 
nicht existiert.« 
29 
