f 
452 - 
>N 
ušty 
kališní 
vesměs 
jedno- 
duché 
(nezpe- 
řené) 
palisty na 
květných vě-* 
tévkách širší 
nežli na 
výhoncích 
lístky ve spodní třetině celokrajné; | 
palisty na větvích nekvetoucích s kraji | skořicová 2o. 
k sobě zavinutými; stopky lysé ( 
lístky^většinou až dolů pilovité; palisty [ 
vesměs ploché ; stopky květ. namnoze | ěiliOAÍtá 24. 
žláznatě štětinkaté I 
palisty 
vesměs 
asi stejně 
veliké 
květybílé 
nebo 
růžové 
plod posléze černý nebo í bedriiíkolistá 21. 
čemohněd}’; květ\’ jedno- : 
tlivě na dlouli<'ch stopkách [ lesklá 22. 
plod posléze červený, j 
převislý 1 
liorská 20. 
květy žluté, zřídka uvnitř pomoran- / .. 
ěové až šarlatově červené ] < » . 
čnělky srostlé v sloupek, zdéli týčinek ( pla/ivá 25. 
1. Růže^ šípková neboli šípek^ '(Rosa^ canina^ L, Hundsrose — obr. 
707) jest keř až 2 m vysoký, namnoze bohatě větevnatý, posázený na větvích 
i výhoncích s te j n o t v á r n ý m i, krátkými, silnými, se stran smáčknutými, většinou 
srpovitě zahnutými ostny, jež možno snadno od kůry odloupnouti. Na vý- 
honcích a pních jsou ostny hustší, na květonosných větvích však roztroušené, 
obyčejně po 2 pod palisty; někdy také tamtéž docela chybějí. Zdá se, že úkolem 
ostnů jest zamezovat! ku plodům přístup nepovolaným hostům, zvláště myším. 
Listy jsou lichozpeřené, skládajíce se z 5 - 7 vejěitých, travozelených, jedno- 
duše pilovitých, obak lysých, vespod bezžlázných lístkův a mají na spodu 
řapíku palisty, které na větévkách květonosných bývají značně širší nežli na 
větvích ostatních (Z). 
Vonné^ květy (obr. 708), rozvíjející se jako u všech ostatních druhů hlavně 
v červnu za ranních hodin, vyrůstají jednotlivě na koncích větví nebo v chudých, 
vidlanovitých květenstvích, spočívajíce na hladkých stopkách, které jsou asi 
zdéli nebo kratší plodů a na konci se rozšiřují v baňkovité lůžko — číšku {u). 
Na okraji číšky jest 5 uštů kališních (/í), z nichž 2 vnitřní jsou nedělené, 3 vnější 
však zpeřené a to tak, že 2 z nich mají po obou stranách, třetí jen po jedné 
straně úzké úkrojky.^ Ostatně není na okraji uštů kališních ani zubův ani žlázo- 
n osných třásní. S ušty kališními střídá se 5 bledě růžových nebo bílých plátků 
korunních (c), které ušty kališní přesahují a snadno opadávají. V poupěti jsou 
plátky kor. těsně svinuty, tak že chrání vnitřní útlé ústroje proti vlhku a nepo- 
hodě. Ale také později, když se květ rozvil, sklánějí se kor. plátky vždy na večer 
dohromady, příštího jitra znova se rozvírajíce. 
b Jménem tím zvali rňži již staří národové. Původ jeho dlužno liledati v pravlasti 
růže stolisté, Persii. Ve staré perštině slově růže vareda, v armenštině vard, z čehož 
vznikl řeck}' název ^oódov, později gódov a z toho i lat. rosa, od něhož utvořeny názvy 
i v jiných řečech evropských (na př. pol. róža, rus. roza, srb. ruža, něm. Rose, franc. 
a angl. rose, vlaš. rosa atd.). 
-) Patrně tak nazývaná vzhledem k ostnům, jež podobají se malým šípům. 
■’) Lat. caninus = psí; viz pozn. na str. 454. 
Zajímavo, že skoro každý druh vonných rňží dýše svou zvláštní vůni, tak že 
znalec pozná jej i se zavřenýma očima. 
•'*) Nestejnost uštů kališních této i jiných růží byla již středověkým botanikům ná- 
padná, jak souditi lze z latinské hádanky ve středověkých spisech často uváděné: 
»Ouinque šunt fratres; Po česku: »Jest pět bratří; 
duo šunt barbati, 
duo sine barba nati, 
unus e quinque 
non habet barbam utriuque.< 
dva jsou vousatí, 
dva bez vousů, 
pátý 
má vous jen po jedné straně.- 
