454 
Plody jsou jedlé a oblíbenou potravou některých ptáků, na př. kavek a kosů, 
kteří dužnatou číšku stravují, nestravitelné nažky však s trusem vyvrhují a takto 
k rozšiřování kře po širé krajině nemálo přispívají. 
Kneipp odporučuje odvar ze sušených plodů, které byly ovšem nažek 
zbaveny, proti nemocem ledvinovým a měchýřovým. Druhdy užívalo se odvaru 
z šípkového kořene v lékařství, proti uštknutí hadův a proti vztekliněk Také 
v tom skýtá růže šípková a její příbuzné užitku, že možno na pních jejích očko- 
vati druhy růží ušlechtilých. 
Na větvích této a jiných mží vyskytují se často tak zv. »růžové houby« neboli 
í>bedeguary« (obr. 726), které bývají na povrchu pokryty rozcuchanými vlákny barvy 
žlutavé nebo načervenalé a uvnitř 
v několika dutinkách chovají bílé 
larvy žlabatky růžové (Rhodites 
rosae), blanokřídlého hmyzu, jenž 
vkládaje do větviček růžových vajíčka, 
jest těchto »hub« původcem. Ve 
středověké medicíně byly tyto bede- 
guary vysoce ceněny a užívalo se 
jich mimo jiné proti nespavosti (od- 
kudž něm. jich jméno »Schlaíapfel «). 
2. R. sivá (R. glauca Vili., R* 
Reuteri Qodet — obr. 709) podobá se 
stejnotvárnými, hákovitými až skoro 
rovnými ostny, oba k lysými, 5 — 7čet- 
nými, j ed nod uše pilovitými listy, ja- 
kož i palisty (na květních větvích šir- 
šími nežli u listů ostatních) r. šípkové; 
má však listy vespod i s mladými vě- 
tévkami, stopkami a číškami obyčejně 
sivě ojíněné, stopky květní kratší 
než číšky, zaobalené velikými listeny, 
lišty kališní zdéli koruny, (3 vnější 
zpeřené, všecky pak po kraji bez 
zubů a třásní žlázonosných), po od- 
kvetení nejčastěji vzpřímené 
a pozdě opadávající, takže věnčí ještě 
polozralý plod (/), a plátky kor. 
živě růžové. Plody, dozrávající z čí- 
šek, jsou široce vejčité až kulo- 
vité. 
Roste na podobných místech a kvete v touž dobu jako předch., ale ač dosti 
rozšířená, není přece tak hojná. 
3. R. křovištní (R. dumetorum Tlmill. — obr. 710) podobá se též velice 
r. šípkové, za jejíž odrůdu se dříve považovala; má však listy v mládí šedo- 
0 Odtud snad má tento druh v latinském názvu přívlastek »psí«. Vykládáť Pliuius 
VIII. 41, že; »proti vzteklině jest jediným prostředkem . . . kořen lesní růže, která >psí 
růží se nazývá« (a morsu vero unicum remedium . . . radix silvestris rosae, quae »cynorroda« 
appellatur). Jiní však vysvětlují přívlastek psí v ten smysl, že jest tato růže zrovna tak 
velice proměnlivá (vyskytujíc se v přečetných odrůdách, srovn. str. 449) jako rod psii. 
