462 
17. R. nízká neboli francouzská (R. gallica^ L, R. austriaca- Crantz., 
R. puinilla^ Jacq. — obr. 716) má krátký, podzemní, často plazivý peň, z něhož 
vyhání krátké výhonky, které jsou tak jako tenké větve posázeny četnými, štětino- 
vitými, červenými, krátce jehlicovitými a vtroušenými, většími, rovnými nebo kři- 
vými ostny; větévky květní jsou mimo to porostlé jemnými, žláznatými štětinkami, 
čímž liší se tato růže ode všech předcházejících, které mají jak na výhoncích tak 
na ostatních větvích a větvičkách pouze ostny stejnotvárné, tuhé, dole smáčknuté 
a rozšířené, ale nikoli mezi nimi ostny jehlicovité nebo štětinovité. 
Listy jsou na líci leskle tmavozelené, na rubu sivě z e 1 e n é, vynikle žilnaté, 
více méně chlupaté a skládají se nejčastěji (na větévkách květních skoro výhradně) 
z 5 vejčitých, trochu kožovitě tuhých lístků s jednoduše pilovitým a žláznatě 
drsným okrajem. Palisty jsou vesměs (na výhoncích i větvích kvetoucích) úzké a 
téměř celou délkou přirostlé k řapíku. 
Květy, rozvíjející se v červnu, sedí jednotlivě na dlouhých, stopkatě žláz- 
natých až štětinatě ostnitých stopkách. Mají dva cípy kališní po obou stranách, 
jeden jen po jedné straně zpeřeně stříhané a dva cípy nedělené, všecky však po 
kraji silně žláznaté. Po odkvetení se kališní ušty ohýbají dolů a od žláznaté číšky 
brzy (ještě před dobou zralosti) opadávají. Veliká, nachová (zřídká bílá) koruna 
jest libovonná. Plody jsou vejčitě kulovité, bezšťávné a kožovité, barvy pomoran- 
čové. Semeníky jsou přisedlé. 
Roste porůznu na krajích lesů, v mýtinách, na keřnatých stráních a na 
mezích. U Morašic (vlastné Tří kocourů) blíže Litomyšle tvoří rozsáhlý porost 
uprostřed polí, jenž od dávných dob jest v okolí znám pod jménem y růžového 
paloučku". 
Pěstuje se však též s plnými květy vedle centifolie, kterou někteří docela za 
zušlechtěnou její odrůdu považují, a vedle jiných růží v zahradách. Květy bývají 
často pruhovány dvěma až třemi barvami; jinak podobají se květům růže stolisté, 
ale nevoní. Ač kvete jen jednou za rok, přece jest dosti oblíbena, poněvadž není 
choulostivá proti povětrnosti, tak že vydrží v zimě bez pokrývky a spokojí se 
i se špatnější půdou. Francouzští zahradníci vypěstili z ní několik krásných odrůd, 
jež pak po Evropě se rozšířily pod jménem růží francouzských. 
18. R. Sabinova^ (R. Sabini Woods., R. involuta Sm.) jest nízký křik 
s nestejnou ostnitostí, jehož listy mají úzké palisty až do '^,g své délky přirostlé k řa- 
píkůin a skládají se většinou ze 7 vejčitých, krátce řapíčkatých, ostře zkrat pilo- 
vitých, na líci jasně zelených a kratičce pýřitých, na rubu nasivělých, i s řapíky 
huňatě pýřitých lístků. Dosti dlouhé, většinou jednotlivé stopky květní a číšky jsou 
více méně žláznatě štětinaté. Vnější ušty kališní jsou zpeřeně stříhané a koruny 
růžové. Plody jsou kulovaté a věnčeny vytrvalými, dohromady skloněnými ušty 
kališními Semeníky jsou přisedlé. 
Vyskytuje se o několika křích na Steinberku u Rydče v Litoměřicku, kde ji 
poprvé r. I890 pozoroval prof. F r. Bubák. 
19. R. žlutá (R. eglanteria^ L., R. lutea^’ Milí.) poznává se od jiných druhů 
dle citrónově žlutých plátků kor., které však někdy bývají na vnitřní straně též 
oranžové až šarlatově červené a nepříjemně páchnou (po štěnicích). Jest na výhoncích 
posázena nestejnvmi, dílem delšími, šidlovitými, dílem kratšími, štětinatými, na čer- 
^ ) Lat. gallicus = francouzský'. 
-) Lat. austriacus = rakouský. 
'h Lat. pu Ulil US = nízký. 
Lu poctě Jos. Sabině- a, spoluzakladatele král. zahradnické společnosti v Lon- 
dýně, Ť 1837. 
■'’) Dle franc. églantier = .šípkový keř. 
Lat. 1 u t e u s = žlutý. 
