- 541 
Roste velice často v plotech, u cest, na pokrajích lesiiv a v křovištích. Ačkoli 
květy objevují se ob}čejně v takovém množství, že \ětve téinčř lipině zakrývají^ 
vyvinuje se z nich plodů poměrně málo. Trpívajíť, stojíce přímo, mnoho jarními 
dešti a kromě toho, jsouce protogynické jako květy většiny mandloňovitých, mohou 
se oprašovati hlavně jen pylem cizím, jejž na ně přenáší hmyz za pěkných dnů 
je navštěvtijící. 
Peckovice setrvávají na kři přes celou zimu, poskytujíce oblíbenou potravu 
mnohým ptákům. Lidé mohou je jisti teprv tehdy, když promrzly. Odvar ze su- 
šených květů jest dle Kneippa dobrým projimadlem a sílí žaludek. 
Pěkná jest legenda 
vypravující, proč se drsná 
trnka odívá každého roku 
sněhobílými květy. Když 
Ježíše vedli, aby jej ukři- 
žovali, truchlila všecka 
příroda ; zvláště trnka je- 
vila veliký bol z toho, 
že musila dáti katanům 
své větve na trnitou ko- 
runu, svátou hlavu ježí- 
šovu do krve rozdíra- 
jící. Zpozorovav to Ježíš 
naklonil se k trnce a 
řekl: „Poněvadž posky- 
tuješ bodlavých větví 
svých proti své vůli na 
tniitou moji korunu, 
odívejž se každého jara 
sněhobílým květem na 
znamení nevinnosti." 
9. Meruňka^, na 
Moravě též marhuíe^ 
(P. armeniaca^ L., Ar- 
mén iaca^ vulgaris Lam., 
Aprikose - obr. 821) 
jest 3 — 4 w vysoký 
stromek s široce vejči- 
tými, na spodu často skoro srdčitými, po kraji pilovitými, v pupenu svinutými listy, 
na jejichž řapíkti bývají 2 žlázky mající asi týž účel jako u třešně (str. 530). 
Kvete z našich ovocných stromů nejdříve, neboť úhledné, bílé, růžově nadchnuté, 
medem zavánějící květy objevují se před listy po stranách větví po 1 nebo 2 už 
často v březnu. Ač mají tutéž stavbu jako květy třešně (str. 530), poznávají se 
přece na první pohled tím, že jsou skoro přisedlé, majíce kratičké sto- 
pečky ukryty v šupinách bývalého pupenu. Dospívají ve známé, kulovaté, po 
jedné straně žlábkovitě prohloubené plody s aksamitově plstnatým povrchem barvy 
žluté, na straně sluneční načervenalé. Hladké pecky obsahují semena, jichž 
možno upotřebili jako mandlí. 
') Meruňka dostala se prý za dob Alexandra Velikého do Říma z Armén i e, proto 
zove ovoce její Plinius arménskými jablky (mala armeniaca). Český název vznikl 
z lat., při čemž a odvrženo a první slabiky přesmyknuty. Jiní odvozují však od vlask. 
amarella, (od čehož i pol. m orel a, moravské marhulel, v němž a odvrženo a l 
přeměněno v n. 
