Řád XLIl. Jabloňovité (Pomarieae) 
jsou stromy nebo kře se střídavými, jednoduchými nebo lichozpeřenými, opadavé 
palistnatými listy a pravidelnými, 5četnými květy, které mají na obvodě číšky četné, 
na dpi od ní tyčinky; 1 - 5pouzdrý semeník jest až po čnčlky srostlý s číškou, 
tudíž spodní. Po odkvetení pouzdra semeníku zchruplavčí, nebo se z nich vyvinou 
tvrdé pecky obsahující semena, a číška zdužnatí v nepravý plod - malvici : na 
vrcholku jest malvice věnčena zaschlým, vytrvalým kalichem. 
Řád tento obsahuje celkem 5 rodů, jež možno sestavit! v tento přehled : 
plody obsahují pouzdra 
teukoblanná uebo chrup- 
lavčitá 
pouzdra jednoduchá 
{přehrádkou uepřepa- 
žená) 
v každém ( 
pouzdře 1—2 J (Jabloň, hruška, 
semena [ atd.) 
v každém í 
pouzdře S — 20 | 2. Kdoule 
semen ( 
pouzdra 
jsou neúplnou přehrádkou 
přepažena ve dvé 
! 3. 3lu(dioviiík 
plody obsahují tvrdé 
peck}’ 
pecky jsou v plodech úplně za- , 
peckj- na vrcholku plodu vyčuhují > 5. Skalník 
Určování rodů i druhů jest ovšem pohodlnější podle listů a kvčtenství, po- 
něvadž v době kvčtu nelze ještě povahu plodů s určitostí stanovití. K těmto 
vlastnostem přihlíženo v klíči ve sv. I. 
Rod 1. (jabloň, hruška, jeřáb atd.) má v mal vících jednoduchá 
pouzdra tenkoblanná nebo chruplavčitá, s 1 - 2 semeny. Obsahuje celkem 10 druhů, 
jež určití lze dle klíče na násled. straně. 
1. Jabloň^ obecná (Pirus malus^ L, Apfelbaum — obr. 825) má vejčité, 
po kraji vroubkovanč pilovité, na rubu — zvláště v mládí, aby netrpěly zimou 
Lat, pirus, řec. jtíoog nebo jsou názvy běžné již starověkým národům 
klassickým. 
-) Jméno všeslov. : na př. rus, aě.ioHL, pol. jabloň, chorv. srb. jabuka atd. Ve 
stslov. vyskytuje se aboliiL, ablauL, jablant a jablko abl^ko, jabl-bko. Někteří 
odvozují je od lat. malum abellanum (Abella v Kampanii). Spíše však dlužno hledati 
kmen toho slova v sanskr, jambuka —^jablko. Srovn. též chald. jabhul = pokrm a 
hebr. ebh = práce. 
Jménem malus nazývali jabloň už staří Římané, 
35 
