599 
vitě v nemnohé větve. V přízemní rozetce jsou listy 3 - Tklané, na výhoncích a na 
lodyze většinou Sklané a nedělené, vesměs pak článkovanými chlupy brvité. Květy, 
rozvíjející se v květnu a červnu, mají bílé, vejčité plátky. 
Roste na skalách v údolí Berounky a Vltavy, v Českém Středohoří, na Mo- 
ravě v údolí Dyje (mezi Vranovem a Hardekem) a v údolí Oslavy (mezi Seno- 
hnidy a Oslavany). 
4. L. vždyživý (S. aizooiD Jacq. — obr. 916) jest pamětihodný duž- 
natými, jazykovitými, po kraji pilovitými listy, které jsou hustě nahloučeny v pří- 
zemní růžici. Mají totiž podél okraje na svrchní straně malinké jamky, přikryté 
s počátku vápenitými šu- 
pinkami, jež později ovšem 
opadávají (obr. 917). Drob- 
nohledem pozorujeme na 
dně jamek pletivo z tenko- 
stěnných buněk, které jest 
schopno vstřebávati do sebe 
vodu a odváděli ji dále do 
listu. Rosou nebo deštěm 
smáčí se svrchní strana 
listů, voda stéká k okraji 
a zatéká do jamek, jež úplně 
naplní, tak že vápenité šu- 
pinky nadzvedne. Tím do- 
stává se listům vody přímo 
ze vzduchu, tak že rostli- 
na není odkázána, jako jiné, 
pouze na vodu, kterou ze 
země dodávají kořeny. Když 
potom voda v jamkách 
klesne, byvši tenkostěnnými 
buňkami vstřebána, klesnou 
také vápenité šupinky a 
jamky uzavrou, zabraňujíce 
takto dalšímu, přílišnému 
vypařování. Pro rostlinu 
jest toto podivné zařízení 
tím výhodnější, že rostouc 
na místech suchých, často 
v zemi ani dosti potřebné 
vody kořeny svými sehnali 
nemůže. 
915 . Lom iká mcn trsnaíý . 
916. 
Lomikámen vždy- 
Št7>V ^ jeho přízemni l'st; Z, 
přizemni list 1 o m i k a m en e v y- 
výšen ého. 
Ze středu přízemní i‘ozetky vyrůstá přímá, 1 — 3 dm 
vysoká lodyha, řídce porostlá střídavými, kopisťovitými 
listy, které jsou mnohem menší listů přízemních. Nahoře je lodyha porostlá žláz- 
natými chlupy, jichž účel je týž jako u lomikamene zrnatého, a rozvětvuje se 
v hrozen, jehož postranní osy jsou buď jednokvěté nebo 3 — 5květé vidlany a vi- 
jany. Úhledné květy, i'ozvíjející se v červnu a červenci, mají bílé, často na do- 
lejšku nachově tečkované plátky. 
Roste na vápenitých a čedičových skalách v okolí Prahy (u sv. Ivana a sv. 
Prokopa), v Litoměřickém Středohoří, na Jeseníku a některých jiných místech Mo- 
ravy (na př. v údolí Sloupu, u Blanska, Adamova, na Pavlovských kopcích a j.). 
Z paždí přízemních listů vyrůstají plazivé výhonky, jež kořenují a zakládají nové růžice. 
) Slož. z řec. áti = vždy = život. 
