Éád L. Aralkovité neboli břečťanovité (Araliaceae) 
jsou kře nebo stromy se střídavými, jednoduchými, namnoze dlanito-žilnými listy 
a neúhlednými, pravidelnými, do okolíků nebo lat sestavenými, 5četnými květy, 
jejichž 5 tyčinek je vetknuto do žláznalého terče a z jejichž spodního, namnoze 
5pouzdrého semeníku vyvinuje se vícesemenná bobule. 
V nynější naší květeně jest 
tento řád zastoupen pouze jedi- 
ným rodem — břečťanem 
(Hedera); v době třetihorní a 
v době křídové rostly však u nás 
ještě jiné rody, jak o tom zejména 
svědectví dávají hojné otisky Ara- 
lií ve vrstvách peruckých. Náš 
břečťan jest nepatrným zbytkem 
z dávnověké té květeny. 
939. Břečťan obecný; 
A větévka jalová, s příčepivými kořínky r - ; B větévka kvetoucí, 
C větévka s plody ; F květ, / podélný řez plodem. 
Břečťan^ obecný (Hedera 
helix^ L., Epheu — obr. 939) 
jest vždy zelený křik s pn íčkem 
až 15 m dlouhým, buď po zemi 
se plazícím nebo vzdušnými ko- 
řínky příčepivými (;) na zdech, 
skalách a kmenech stromů se 
popínajícím. Střídavé, leskle zelené, 
celokrajné listy jsou na pníčku 
srdčité a většinou 3 - 51aločné, 
na větévkách květonosných však 
vejčité a zašpičatělé. 
Rostouce hustě pohromadě, 
listy zaujímají pokud možná vždy 
takovou polohu, aby se vzájemně 
nezastínovaly - skládají se v ja- 
kousi listovou mosaiku (obr. 940). 
Zjev ten lze pozorovat! i u jiných 
rostlin, ale u břečťanu bývá zvláště 
nápadný, poněvadž často značný 
počet dosti velikých, plochých 
listů spokojiti se musí s malým 
místem. 
9 Příbuzno s řec. cpoáooco, cpoáxjoi = objímám, obepínám ; náslovné (f změnilo se 
v b. Dle Miklosiche vzniklo slovo břečťan, pol. brzestan, rus. CepecreH^, chorv. 
brstran ze stslov. br^L-šlan-L. 
9 Dle některých od řec. edoa = sedadlo, že připevňuje se kořínky na skály; dle 
jiných od celt. h e d e a = provaz, vzhledem k popínavému pníčku; řec. = točení, 
vzhledem k témuž. 
