618 
6. Pupečníkovité (Hydrocotyleae) - mají květy směstnané v klubkovitých, 
chudých h.roznech a plody silně se stran smáčknuté (na př. obr. 993 /^). 
K dvojitě žebernatým patří 3 čeledi a to: 
1. Timojovité (Silerineae) -- mají plody bez ostnů a bez štětinek a všecka 
žebra nekřídlatá (obr. 1026 ýg)- 
2. Hladýšovité (Thapsieae) mají plody též bez ostnův a štětinek, ale ve- 
dlejší žebra (alespoň pokrajní) kříd látá (obr. 994 /^). 
3. Mrkvovité (Dauceae) — mají plody posázené na žebrech ostny a štětinkamí 
(obr. 944 
Druhá skupina (totiž křivosem enné, Campylospermeae) obsahuje 3 čeledi : 
1. Tromínovité (Smyrneae), jejichž plody mají pouze po 5 hlavních že- 
brech na každé nažce a jsou asi tak dlouhé jak široké, nezobanité (obr. 1022/i). 
2. Vochlicovité (Scandiceae), jejichž plody mají též na každé nažce pouze 
po 5 žebrech, často nezřetelných, ale jsou protáhlé, mnohem delší než širší a často 
na vrcholku opatřené zobánkem (obr. 1015 /j). 
3. Dejvorcovité (Caucalideae), jejichž plody mají na každé nažce vedle 5 
žeber hlavních ještě mezi nimi 4 žebra vedlejší a k tomu všecka žebra osténkatá 
nebo štětinkatá (obr. 1016 /j). 
Do třetí skupiny - dutosemenných (Coelospermae) - náleží pouze rod 
koryandr (Coriandrum sativum) a štěničník (Bifora). 
I jest dle toho soustavný přehled okoliénatých asi takový, jak podán 
na straně následující. 
Pozn. Poněvadž zkoumání bílku semenného díti se může pouze na zra- 
lých plodech, které v době květu obyčejně nejsou ještě vyvinuty, a to tak, že ze 
semena vyříznouti se musí příčnými řezy tenký lupínek a ten pak se pozoruje zvět- 
šujícím sklem, jest určování rodův a druhů tohoto řádu velice nesnadné. Začáteční- 
kům lépe se bude zamlouvati určovati rostliny okoličnaté na základě znaků patrných 
pouhému oku (barva koruny, obal, obalíčky, tvar plodů), jak podáno jest v klíčí 
ve svazku I. 
Rod 1. Kmín.1 (Carům Kůmmel) má plody podlouhlé, se stran 
smáčknuté, na každé polovině s 5 žebry a kraj kališní nezřetelný. Obal i obalíčky 
chybějí nebo jsou zastoupeny jen několika štětinkami. 
Roste u nás ve dvou druzích : 
1. Kmín luční (Carům carvi^ L. — obr. 948) vyhání ze vřetenovitého, na 
prst tlustého, dužnatého kořene (v druhém roce) až 1 7n vysokou, brázditou, lysou, 
často již od země větevnatou lodyhu s listy dvakráte peřenosečnými, jejichž lístky 
a lístečky jsou zpeřeně dělené v úzké (téměř čárkovité) ušty. Nejspodnější lístečky 
dolních, vstřícných lístků stojí proti sobě křížem. Pochvy listů jsou napuchlé 
a po kraji bélomázdřité. 
Drobné kvítky normální stavby, jak uvedena byla v povšechných znacích 
okoliénatých (str. 615), objevující se v máji a červnu, jsou sestaveny do složitých 
') U Theophrasta slově kmín y.vfxivov, od čehož pochází nejen čes. kmín, rus. 
KMnH’i>, srb. koniin, chorv. kiimin atd., nýbrž i názvy v ostatních řečech evropských, 
na př. vlask. coniino, franc. a angl. cumin, švéd. kuní min, něm. Kuní mel atd. 
-) Carům nebo careuni, řec. y.áoog nebo xáoeov nazýval se kmín již ii starých 
Římanův a Řekův. Někteří odvozují je od krajiny Karie v Malé Asii. 
■’) Carvi jest vlašský název kmínu; odvozeno nejspíše z arabsk, karwija (:^ kmín). 
