637 
Rod 13. I<lor*orxiL^oi luční (Silaus'^ pratensis Bess., Peucedanum^ 
silaus L., Silau, Wiesenhaarstrang — obr. 973) vyhání z krátkého oddenku, na 
němž bývají zbytky po zhynulých listech, lysé, dole dosti oblé, nahoře hranaté, 
větevnaté lodyhy až 1 m vysoké, s listy 2 — 3kráte zpeřenými, složenými z lístků 
2klaných a zpeřeně rozeklaných v podlouhle kopinaté, na rubu žilnaté, po kraji 
velmi jemně pilkovaně drsné ušty. Obal chybí nebo jest zastoupen 1 — 2 listeny, oba- 
líčky skládají se z většího počtu uzounkých listenů. Bledožluté květy, objevující se od 
června do srpna, jsou vesměs obojaké. Podlouhle vejčité plody mají na každé 
polovině 5 stejných žeber, ale kraj kališní na vrcholku skoro nezřetelný. 
Bílek semenný jest na vnitřní straně plochý {f^). 
Roste na úrodných, málo vlhkých lukách, v Čechách zejména v Polabí a na 
Teplicko-Žatecku, na Moravě porůznu v teplejších pahorkatinách, ve Slezsku 
v Těšínsku. 
Rod 14. (Peucedanum,^ Haarstrang) má plody se hřbetu 
smáčknuté a sploštělým, hladkým okrajem kolkolem ovroubené; kraj kališní na 
vrcholku plodů jest 5-zubý, málo zřetelný. Roste u nás v 5 druzích: 
■‘lod. dutá, ronící mléko / 
s 
lod. plná, 
dření 
vyplněná, 
bez- 
niléčná 
květ}’ bílé; obal 
i obalíčky dolů 
sehnuté 
květy žluté ; 
obal i obalíčky 
přímé 
baheiiiií 1. 
oddeuek se zbytk}’ 
zašlých listů; lod. 
nemá bílých hran 
listy lesklé a dosti i 
veliké pochvy jejich ' olešiiíkovitý 
nepatrně nadmuté ( 
listy tmavozelené; 
pochv^^ jejich 
velice nadmuté 
jelení 3. 
oddenek beze zbytku zašlých listů ; 
lod. má bílé hranv 
rakouský 4. 
elsíiský 5. 
1. Smidník* bahenní nebo olešník*^ (Peucedanum palustre Mónch., Thysse- 
linum^ palustre Hoffm. — obr. 974) jest dvouletá, lysá bylina s dutou, hranatě brázditou, 
až přes 1 m vysokou, nahoře trochu větevnatou lodyhou, která tak jako světlohnědý 
kořen na čerstvém řezu roní mléko. Dvakrát až třikrát zpeřené listy skládají se 
z lístků hluboce rozeklaných v úzké, cel okraj né ušty. Obal i obalíčky velikých, 
mnohopaprsečných okolíků skládají se z listenů kopinatých, dlouze zakončitých, 
na blanovitém okraji brvitě drsných, záhy dolů sehnutých. 
') Vzato z chor\^ kom oráč, jímž Chorvaté rozumějí několik okoličnatých rostlin, 
zeiména fenykl a bedrník. Komorač vzniklo (dle Matzenauera) z řec. ijiJto/LiágaŮQov 
(viz pozn. na str. 631) odražením první slabiky ůr a koncovky govy proměněním a: v x 
a prvního a v o. 
-) Tímto jménem zval Plinius náš celer; nejspíše od řec. oeXáo) = lesknu se, 
vzhledem k listům. 
Slož. z řec. .-levxrj = smrk -j- davog = suchý, nízký, vzhledem ke tvaru lístků ně- 
kterých druhů. — 
Srovn. s pol. smlod a olešiiik (dle něm. Oelsenich), jimiž rozumí se několik 
okoličnatých rostlin. 
'’) Th3'sselinuni nebo Rhyselinon = govoéXivov = Apium rusticum, zvali již staří 
nějakou Umbelliferu.' Slož. z řec. dáoavog = střapec, třáseň -|- oé/urov = olešník (viz rod 
21), vzhledem k sehnutým obalům. 
