648 
ktere také asi v teto době dospívají, vytrvají a mohou se setkati s bliznamí 
květů vnitřních, anyť čnělky těchto květů, nebyly-li blizny jejich zúrodněny py- 
lem cizím, později se prodlužují, ohýbají na venek a konci svými prašníků se dotý- 
kají. A tak, nestalo-lise zúrodnění pylem cizím, může se dodatečně státi pylem vlastním. 
Plody (/) jsou kulovaté a mají na vrcholku zřetelně vyvinutý kalich; 
nažky(/í) oproti ostatním rodům nemají žeber, za to však jsou posázeny hustý- 
mi, háčkovitými štětinkami, jimiž mohou se zadržovati na těle zvířat a šatě lidí a takto da- 
leko býti roznášeny. Dozravše neoddělují se nažky (/) zdola nahoru jako u jiných okoli- 
čnatých, nýbrž plody se poltí shora dolů, poněvadž jim chybí střední sloupek. 
na jehož konci by oddělené nažky visely. 
Bílek semenný jest na vnitřní straně plochý. 
988. Jar manka větší; 
F k%-ět obojaký, květ prašníkový, f plod, t\ příčný 
řez nažkou. 
989. Žindava evropská; 
F květ obojaký, F ^ květ prašníkový, f plod, /, příčný 
řez nažkou. 
Roste porůznu ve stinných lesích hornatějších poloh. Kvete v máji a červnu. 
Palčivě chutnajících listův a hořkého oddenku užívalo se druhdy v domácím lé- 
kařství (na rány). 
Rod 2S. zubatý (Hacquetia- epipactis^^ DC, 
Astrantia^ epipactis L.., Sterndolde — obr. 990) vyhání z plazivého, šupinatého, 
černohnědého oddenku dlouze řapíkaté, dl ani tě 3 — 5dílné, pilovité listy a jedno- 
tí Srovii. pozn. -) na str. 646. 
-) Kn poctě Baltazara Hacqueta, professora přírodovědy ve Lvově, zemřevšího 
rokli 1788. 
Epipactis viz k ruští k, ve svazku IV. 
