6 
Anatomie 
ceniny k životu rostlinnému nevyhnutelné. O lučebných její vlastnostech 
pověděno více pod heslem fysiologie rostlin v odstavci 3- Zde budiž 
pouze poukázáno k tomu, že protoplasmu nelze považovati za nějakou obyčejnou 
hmotu rosolovitou, nýbrž za hmotu živoucí, o čemž nejlépe svědčí okolnost, 
že v živé buňce stále se pohybuje. Jest pak tento pohyb dvojí: buď proudí 
protoplasma podél stěn buněěných (obr. 6 A), anebo v různých smě- 
rech uvnitř buňky (obr. 6^). Prvému způsobu říká se proudění ná- 
stěnné neboli k roužen í (rotace), 
neboli cirkulace. 
Rotaci lze drobnohledem 
Obr. 6 . Pohyb protoplasmy : 
A rotace, B cirkulace. 
druhému proudění vnitrobuněčné 
pěkně pozorovat! v listových buňkách 
Obr. 7. Stáři buněk: 
A buňky zcela mladé, B starší, C ještě starší. 
vodního moru (Elodea canadensis — IV, 291), nebo v chlupech vodních 
kořenů voďanky (Hydrocharis morsus ranae — IV, 288), zvláště za teplých 
dnů, kdy rostlina nejrychleji roste. 
Obr. 8. Znázorněni^ jak se buňky 
rozmnožuji. 
Cirkulace jeví se pěkně na př. v buň- 
kách chlupů, jimiž jsou porostlé tyčinky po- 
denky (Tradescantia virginica - IV, 380). 
Pokud jsou buňky mladé, jsou proto- 
plasmou zcela vyplněny (obr. 7 A). Později 
však (obr. 1 B) objevují se v protoplasmě du- 
tinky neboli vakuoly, v nichž hromadí se 
vodnatá, bezbarvá tekutina — šťáva buněčná, 
která s počátku veškerou protoplasmu stejno- 
měrně pronikala. Posléze zaujmou vakuoly, 
splývajíce dohromady, většinu prostoru v buňce 
a zatlačí protoplasmu i s jádrem ke stěně, jak 
znázorňuje obr. 7 C. 
C. Jádro hitněčné (nucleus, Zellkern), 
zaujímající v mladé buňce zpravidla střed, má 
důležitý význam při dělení buněk, neboť v něm 
bere dělení první počátek. O lučebném složení 
jeho pověděno jest pod heslem fysiologie, 
odst. I, A, y. 
3. Rozmnožování buněk (- obr. 8) a na něm závislý vzrůst toho 
kterého ústroje rostlinného děje se u vyšších rostlin zpravidla tím způsobem, že 
