Biologie 
17 
1. Vzhledem k tomu, že jednou z hlavních podmínek zdárného vývoje 
každé rostliny jest dostatečná vláha, jsou rostliny zvláště opatřeny proti 
suchu a parnu, aby tak snadno nevadly. 
Některé jsou oděny hustou plstí, na př. divizna velkokvětá 
(Verbascum phlomoides - III, 70), kterážto plsť vodní páry, transpirací z rostliny 
odcházející, v sobě zadržuje a tím přílišnému vypařování jakož i spojenému 
s ním vadnutí zabraňuje. 
K témuž účeli (aby se transpirace omezovala) bývají mladičké listy, 
rychlému vadnutí zvláště náchylné, všelijak svinuty a sbaleny, jak pouhý 
pohled na obr. 28. nás o tom poučuje. 
U některých trav, zejména kostřav (Festuca - IV, 511), a u ně- 
kterých ostřic (Carex-IV, 528) jest svinování listů periodické: v ranních 
hodinách jsou ploché nebo žlabovité, v poledních však svinuté. 
Obr. 28. Mladičké listy: 
třešně (/), šťavele (2), kontryhelu ( 3 ), ořechu vlašského { 4 ) a buku (5). 
Rostliny tu čni co vité (Crassulaceae - II, 433), rostoucí nejčastěji na 
skalách a místech vyprahlých, mají dužnaté listy oblé, o povrchu co možná 
malém, tak že se z nich voda mnohem skrovněji vypařuje nežli z listů plochých. 
U janovce (Sarothamnus - II, 406) jsou listy po způsobu listů rostlin 
rostoucích na vyprahlých pustinách značně zakrnělé, čímž přílišnému vy- 
pařování se též zabraňuje. 
^Mnohé rostliny chrání se proti přílišnému ozařování sluncem také tím, 
že staví v parných hodinách listy do poloh více méně svislých (viz pohyby 
paraheliotropické, pod heslem fysiologie v odst. VII, A, /?, pozn.). 
Zvláštním způsobem brání se proti žhoucím paprskům poledního slunce 1 o- 
cika planá (Lactuca scariola) a někdy též radyk prutnatý (Chondrilla 
juncea), kteréž staví listy do magnetického meridianu, jak o tom více pověděno 
na str. 447. a 457. ve sv. III. 
I ta okolnost jest mnohým rostlinám ku prospěchu, že rostouce 
hustě pohromadě, nedovolují, aby půda ve stínu jejich příliš vyprahla. 
Zejména to platí o lučních travinách a o druzích obilných. Některé rostliny 
po způsobu jitrocelů (Plantago - III, 262) zastiňují si nejbližší okolí svého 
kořene hustými růžicemi listů přízemních. 
Na konec budiž uvedeno, že některé rostliny pyskaté, na př. mateří- 
douška (Thymus serpyllum - III, 164), šalvěj lékařská (Salvia officinalis 
— III, 177) a jiné, rostoucí na suchých místech, vydychují tolik těkavých olejů, 
že jsou v jejich parách zahaleny jako v malém obláčku ; následkem toho ovšem 
přílišná transpirace se též zamezuje. 
2. Rostou-li rostliny na místech vlhkých, jest naopak třeba, aby vy- 
pařováni vody, která do těla jejich kořenem stále vystupuje, se nezadr- 
