18 
Biologie 
šovalo. K tomu cíli mají některé rostliny, na př. pod běl (Tussilago far- 
fara — III, 556), devětsil (Petasites- III, 558) a j. povrch lodyh a listů povle- 
čeny plstí, ku které voda nelne a průduchů neucpává. Jiné (na př. kosatec 
-IV, 232) jsou za touže příčinou na povrchu ojíněny, t. j. potaženy velice 
jemnou vrstvičkou vosku. 
Aby listy po dešti brzy oschly a transpiraci se nepřekáželo, jsou u mnohých 
rostlin, na př. u javoru mléčného (Acer platanoides - II, 311), udatny 
(Aruncus silvester — II, 524), kerie (Kerria japonica- II, 527), kaliny (Vi- 
burnum opulus - III, 339) a j. protaženy v hrotité cípy, po nichž voda 
snadněji stéká, nežli by stékala, kdyby listy byly tupě zaokrouhleny, jak po- 
kusem snadno lze se přesvědčit!. 
U některých rostlin, jako na př. u rozrazilu rezekvítku (Veronica 
chamaedrys - III, 78) nebo u ptačince obecného (Stellaria media - II, 282), 
vystřebává se voda s listů stékající řadami lodyžních chloupků jako nějakou 
houbou. Seškrabeme-li chloupky s lodyhy, zůstávají listy mnohem déle mokré, 
nežli tomu jest za poměrů přirozených. 
3. Proti simě a chladu, zvláště za jasných nocí, kdy do chladnějšího 
vzduchu mnoho tepla z těla rostlinného se vyzařuje, chrání se rostliny jednak 
plstnatým povrchem, jak to zejména vidíme u rostlin vysokých poloh, na 
př. u známé protěže alpské (Qnaphalium leontopodium III, 528), kteráž 
v rovině pěstována plsť ztrácí, jednak tím, že skládají listy, aby plocha, ze 
které teplo se vyzařuje, pokud možná se zmenšila, jak o tom více pověděno^ 
u nyktotropických pohybů, pod heslem fysiologie v odst. VII, 7. 
Útlé pupeny chrání si rostliny obyčejně kožovitými, těsně svinutými 
šupinami, které bývají někdy potaženy lepkavou pryskyřicí, aby db nich ne- 
mohla voda (která by snad zmrzla v led), jak tomu jest ku př. u kaštanu 
koňského (Aesculus hippocastanum - II, 306). Za touže příčinou bývají též 
mladé listy třešní (Prunus avium — II, 530) a některých jiných stromů po- 
vlečeny lepkavou hmotou. 
Také známé podzimní opadávání sestárnuvších listů našich stromův 
a křů (viz konec tohoto hesla na str. 26) má hlavně ten účel, aby se jím zamezily 
jednak transpirace, jednak vyzařování tepla do chladného vzduchu po dobu 
zimních měsíců. Kmeny a větve zimním mrazům již odolají - jsouť proti nim 
oděny tuhou korou. 
4. Zdrojem života všech zelených rostlin jest přiměřené množství 
blahodárných paprsků slunečných. Proto snaží se rostliny zaujati vždy 
takovou polohu, aby mohly býti slunkem přiměřené ozařovány. 
Rostou-li v houštinách, prodírají se mezi větvemi jejich tak vysoko, až 
stínem už netrpí. Při tom se často ovíjejí, jako svlačec, zachycují se 
úponkami nebo háčky, jako chmel, někdy i příčepivými kořínky, jako 
břečťan. Některé nemají však ani otáčivých lodyh ani úponek a přece se 
proderou větvemi houštin, opírajíce se pouze rozpřaženými pobočnými větév- 
kami, jak to pozorujeme na př. u svízele obecného neboli přítuly 
(Galium aparine - obr. 29), nadmutice obecné (Cucubalus baccifer - 
II, 257), kustovnice obecné (Lycium barbarům - III, 249) a j. 
Jakým způsobem jest o to postaráno, aby listy téže rostliny vzájemně se 
nezastiňovaly, jest obšírně vysvětleno pod heslem fyllotaxie. 
5. Přerozmanité jsou prostředky, jimiž rostliny hájí své existence proti 
býlošravým šivočichúm. 
Proti větším zvířatům brání se ostny a trny, čehož příklady uve- 
deny jsou pod příslušnými hesly. 
