28 
Cibule 
Cibule (biilbus, Zwiebel — obr. 32) — slově v rostlinné morfologii podzemní 
stonek, jehož osa jest velice zkrácena a na spodu obyčejně terčovitě rozšířena 
v tak zv. pod cibulí neboli pod pučí (/>), listy (.y) pak jsou šupinovité, stře- 
chovitě se kryjící nebo těsně svinuté a velice dužnaté, anyť obsahují reservní 
látky pro příští generaci. Kořeny [k)^ vesměs vedlejší, vznikají endogenně na 
obvodě podpučí. 
Aby byly dužnaté části cibulí chráněny před vlhkem a mrazem, jsou 
svrchní šupiny („slupky^') u mnohých cibulí suchomázdřité. Proti živočišným 
škůdcům, zejména proti rozmanitému hmyzu a jeho larvám chrání se cibule 
namnoze ostrými, palčivými látkami, jimiž jsou dužnaté jejich šupiny proniknuty. 
Většina cibulí jest schopna zachovati se po více let, lépe řečeno : vytvo- 
řili postupně několik generací. Děje se to obyčejně tím způsobem, že ve staré 
cibuli, z jejíž šťavnatých šupin rostlina výživné látky vyčerpala, v paždí některé 
šupiny, nejčastěji šupiny nejvnitřnější, vyvine se pupen (p^) a z něho znenáhla 
nová cibule, kteráž pak vyssátými šupinami staré cibule jest s počátku více 
méně obalena. 
Když pak příštího jara z této nové ci- 
bule vyroste nová generace a výživné látky 
z dužnatých její šupin vystřebá, vznikne 
v paždí vnitřní šupiny opět pupen, jenž do- 
roste v cibuli třetí generace, což se může 
i dále opakovali. 
Z postupného tohoto vývoje zároveň 
patrno, že generace po sobě následující tvoří 
sympodium. Jen ve vzácných případech, 
v naší květeně na př. u podsněžníku (Ga- 
lanthus), tvoří cibule po sobě následující 
monopodium. Viz o tom více ve sv. IV. 
na str. 219. — 220. a obr. 295. tamtéž. 
Rozličné formy cibulí možno roztřídili 
do 4 skupin: 
a) Cibule sukničité (bulbus tuni- 
catus) — skládají se z většího počtu duž- 
natých, těsně svinutých šupin, které jsou tak 
široké, že jest jimi hlavní osa kolkolem ob- 
jata jako sukněmi. 
Vyskytují se v rostlinstvu nejčastěji, na 
př. u cibule kuchyňské, tulipánu (- obr. 440. ve svazku IV.) atd. 
C. šupinaté (bulbus squamosus) — jsou obaleny šupinami poměrně 
malými, jež pouze svými okraji střechovitě se kryjí. Jsou význačný pro rod 
li li jí (Lilium — IV, 314. — 326.). 
y) C. plné (bulbus solidus) — jsou tvořeny dužnatou pochvou jedi- 
ného listu, jak tomu jest na př. u podsněžn íku (viz obr. 295. na str. 221. 
ve sv. IV.), česneku medvědího (viz obr. 471. na str. 352. ve sv. IV.), 
křivatců (obr. 443. na str. 333. ve sv. IV.) a j. 
C. složené (bulbus compositus) — vznikají, jestliže pupeny, sedící 
v paždí vyživovacích šupin, vyvinují se ihned v cibulky, jak tomu jest 
u česneku kuchyňského (Allium sativum - IV, 357). 
U modřence hroznatého (Muscari racemosum — IV, 361) tyto 
cibulky posunují se na tenkých výběžcích od mateřské cibule stranou, tak že 
okolo původní rostliny vzniká záhy celý trs rostlin (obr. 33). 
Zajímavo, že pravé cibule vyskytují se v naší květeně pouze u rostlin 
jednoděložných. 
Obr. 33. Cibulky modřence hroz- 
natého {^Muscari racemosum). 
