32 
Dělohy 
Podle toho, jak hluboko do^ čepele zasahují zářezy nebo choboty, jimiž 
úkrojky jsou od sebe odděleny, rozeznáváme jako u listů zpeřeně dělených: 
a) Listy dlanitě laločnaté neboli dlanitolal očně (folia palmatilobata 
— obr. 36^) — zasahují-li zářezy jen asi do třetiny čepele. Na př. listy kon- 
tryhele (Alchemilla vulgaris — 11,318), javoru mléčného (Acer platanoides 
— II, 310), slezu okroiih lolistého (Malva rotundifolia - II, 191), angreštu 
(Ribes grosstilaria — II, 566), rybízu (R. rubra — 11,568), břečťanu (Hedera 
helix— II, 612). 
b) L. dlanitě rozeklané neboli dlanitoklané (fol. palmatifissum 
— obr. 36^) — zasahují-li zářezy asi do poloviny čepele. Na př. listy klenu 
(Acer pseudoplatanus - II, 313), stračky vysoké (Delphinium elatum - II, 46), 
slezu planého (Malva silvestris — II, 193) atd. 
c) L. dlaň ito díl né (fol. palmatipartita — obr. 36 C) — sahají-li zá- 
řezy hluboko přes polovici čepele, jak tomu jest na př. u pryskyřníku prud- 
Obr. 36. Listy dlanitě dělené : 
A list dlanitolaločný, B 1. dlanitoklaný, C 1. dlanitodllný, D 1. dlanitosečný. 
kého (Ranunculus acer — II, 5), oměje šalamúnka (Aconitum napellus — 
II, 47), kakostu lučního (Geranium pratense — II, 203), žindavy (Sanicula 
europaea — II, 647) atd. 
(i) L. dlanitě stříhané neboli dlanitosečné (fol. palmatisecta — 
obr. 36 D) — zasahují-li zářezy až skoro k samému řapíku, jak tomu jest na 
př. u lodyžních listů pryskyřníku zlatožlutého (Ranunculus auricomus 
— II, 8). 
Někdy považuje se dlanitosečný list za list dlanitě složitý, ale ovšem 
takový, jehož lístky nejsou súženy v řapíčky, nýbrž celými spodinami přirůstají 
k hlavnímu řapíku. 
Pozn. Pozoruhodno, že listy dlanitě dělené jsou omezeny hlavně jen 
na některé řády rostlin prostloplátečných. U rostlin ostatních, alespoň v naší 
květeně, jsou celkem vzácné. 
Dělohy (cotyledones^, Keimblátter) šlovou dva nebo jeden, zřídka více listových 
útvarů, které, založeny byvše již v semenu, na vyklíčelé rostlince nejdříve 
se objeví ( — obr. 37). Viz též hesla: semeno a klíčení. 
1. U rostlin (Dicotyledones) podobají se dělohy zpravidla 
plochým, více méně naduřelým, vstřícně postaveným lupínkům, které v paždí 
svém chovají pupen a od listů, z tohoto pupemu se vyvinujících, obyčejně 
značně se liší. 
O různém tvaru děloh nejlépe se poučíme, srovnáme-li mladé rostlinky zo- 
brazené n. obr. 38: a buku (Fagus silvatica — IV, 183), ď z e m ě d ý m u (Fu- 
maria ofi cinalis — II, 75), c svlačce (Convolvulus arvensis ~ III, 236), ci řeřichy 
zahradní (Lepidium sativum - II, 135), e brutnáku (Borrago oficinalis - III, 
b Od řec. xoxvXrjbcóv = děloha, pánev. 
