Dichotomické rosvětvení — Dimorfismus 
37 
vyskytují se zejména ii rostlin p ii p a 1 k o v i t ý c h (Oenothereae — II, 575), 
mařinovitých (Rubiaceae — III, 343) a vraního oka (Paris — IV, 
372). Dvoučetné (dimerické) květy (obr. 50) má z našich rostlin čarovník 
(Circaea-II, 589) a pstroček (Majanthemum - IV, 373); šestičetné (hexa- 
merické - obr. 41) má kyprej (Lythrum - II, 337), sed mi četné (heptame- 
rické) sedmikvítek (Trientalis - III, 43). Největší počet členů ve kruzích 
květních nacházíme u netřeš ku (Sempervivum - II, 441). 
II. Vedle květů cyklických, jichž jest v rostlinstvu převážná většina, 
vyskytují se též květy, jejichž ústroje nejsou sestaveny do kruhů, nýbrž do 
nepřetržité, ovšem velice směstnané spirály — kv. nekruhaté, spirálné 
neboli acyklické"^ (obr 51). Příkladem jich jsou květy h 1 a vá č k u (Adonis — II, 21), 
čemeřice (Helleborus - II, 39), čerň uchy (Nigella -II, 42), leknínu 
(Nymphaea - II, 60), kaktusů (-II, 444) a j. 
III. Jsou-li obaly květné sestaveny do kruhů, tyčinky však a pestíky ni- 
koliv, jak tomu jest na př. u pryskyřníkův (Ranunculus - II, 5), sasanek 
(Anemone-II, 24), jaterníku (Hepatica - II, 23) a j., šlovou květy polo- 
kruhaté neboli hemicyklické'^ (- obr. 52). 
Dichotomické rozvětvení - viz stonek, odst. 11,3. 
Diklinické květy - viz květ, odst. IV, C, b. 
— dílný list - viz dělený list. - O srostlolupenném 
kalichu, koruně, okvětí říká se, že jsou 2dílné, 
3dílné ... mnohodílné, jsou-li rozeklány ve 
2, 3, . . . až mnoho cípů (uštů) zářezy sahajícími přes 
polovici celé délky. Na př. 5dílný kalich kamejky 
rol ní (Lithospermum arvense-III, 215). 
Dimorfismus^ neboli dvojtvárnost jeví se v rost- 
linstvu v rozmanité formě: 
1. Dimorfismus saisomií - záleží v tom, 
že některé rostliny kvetoucí později v létě jsou 
poněkud odchylné od rostlin kvetoucích začátkem 
léta. Rostliny později kvetoucí bývají zpravidla ští- 
hlejší a mají užší listy i menší květy nežli rostliny ranní, tak že bývají často 
považovány za zvláštní odrůdy, ne-li dokonce za samostatné druhy. Nejvíce 
případů saisonního dimorfismu bylo pozorováno v rodě hořců (Qentiana - 
III, 269), kokrhelů (Rhinanthus — III, 109) a světlíků (Euphrasia - III, 
115). Hořec rašelinný (Gentiana turfosa Čel.) na př. není leč letní (v čer- 
venci kvetoucí) tvar hořce obecného (Q. amarella - III, 271), teprve koncem 
léta a na podzim kvetoucího; podobně kokrhel větší (Rhinathus major Ehr. 
- III, 111), kvetoucí od máje do července, jest prý jarní forma k. iizko- 
li stého (Rh. serotinus Schón. - III, 112), který rozkvétá teprve v srpnu 
a koncem léta. 
Wettsteiri, jenž studoval dimorfismus zvláště u světlíků, vysvětluje tento 
zjev takto: Rostliny k saisonnímu dimorfismu náchylné rostou hlavně mezi travou, 
která koncem června nejbujněji roste a namnoze se kosí. V obou případech 
dozrání semen se stěžuje a jen ty květy mohou vydati zralá, klíčení schopná semena, 
které nejdříve rozkvetly. Z těchto semen postupem doby vyvinula se generace jarní 
nebo letní, dříve kvetoucí, statnější. Po senoseči anebo když tráva přirozeným 
způsobem více méně odumřela, vyhání rostlina (hořec, světlík) nové větve a vytváří 
na nich i květy, z nichž semena také ještě dozrají. Prodlením času vyvinuly se 
z těchto semen formy podzimní, štíhlejší. 
Obr. 52. Diagram kvétti 
hemicyklického . 
^) Slož. z řec. a = ne -}- y-vy-Xog = kruh. 
Slož. z řec. fjiiiiovg = poloviční -f- xvxlog = kruh. 
Slož. z řec. díg = dvonásobný -\- jiíOQq)^ — tvar. 
