bysiologie 
49 
) 1. Zet^eň listová nthoW chlorofyll^ jeví se v buňkách v podobě dro- 
bounkých zelených zrnéček, která vznikají v protoplasmě blíže blány buněčné 
( - obr. 66). Hlavní podmínkou, aby zrnka chlorofyllová z protoplasmy se 
tvořila, jest světlo sluneční; jen tenkráte, procházejí-li buňkami paprsky -slu- 
neční, mění se jisté částečky protoplasmy v zeleň listovou. Tím zároveň si 
vysvětlujeme, proč zeleň listová uložena jest hlavně jen v buňkách listův 
a v buňkách nejsvrchnějších vrstev lodyh i větví; jsouf tyto části rostlinné 
sluncem nejvíce ozařovány. Mimo to vysvětlujeme si na základě tohoto poža- 
davku pro vznik chlorofyllu, proč rostliny pokud rostou v temnu, na př. 
mladinké klíčící rostlinky v zemi nebo tak zv. 
klíče bramborové v temném sklepě, oddenky a pod. 
jsou bledé, nezelené. Jen mladinké rostlinky je- 
hličnaté a prvoklíčky kapradin mohou i v temnu 
vytvořovati chlorofyll. Mýlil by se však, kdo by 
se domníval, že chlorofyllu tím více se tvoří, čím 
intensivněji jsou buňky slunkem osvětlovány. Pří- 
lišné ozařování sluncem působí na chlorofyll rušivě. 
Také by nebylo správné, domnívali se, že v temnu 
chlorofyll vůbec se nevytvořuje. Vznikáť z proto- 
plasmy i za tmy, ale zůstává ovšem bledý, neze- 
lený, ve kteréžto formě nazván byl etiolinem. 
Na světle etiolin zezelená — změní se v chlorofyll. 
Posléze dlužno dodati, že kromě přiměře- 
ného světla slunečního k vytvoření chlorofyllu jest 
též třeba jistého stupně teploty a jistého, byť zcela 
nepatrného množství železa. 
Záhadou zůstává, proč někdy mezi semeny, 
která pocházejí z téže rostliny a za stejných pod- 
mínek vyklíčila, vyroste z některého rostlina bledá 
nebo žlutá nebo rostlina s listy pan ach ir o vá- 
ný mi, o větších nebo menších bledých místech. 
Co týká se lučebných vlastností chlorofyllu, stačí, uvedeme-li dvě věci’: 
a) Lihem nebo etherem možno chlorofyll z buněk vytáhnouti a roztok, 
v procházejícím světle tmavozelený, jeví pak ve světle odraženém krásnou 
červenou fluorescenci. 
b) Působí-li na chlorofyll sebe slabší kyselina, pozbývá zelené barvy a mění 
se vé žlutý xanthofyll .2 Na této vlastnosti vysvětlují někteří fysiologové známé 
žloutnutí listů v jeseni a žloutnutí listů, když rostlina odumírá. V protoplasmě 
stárnoucích listů vzniká totiž slabá kyselina, která chlorofyll ruší a zbarvuje 
do žlutá. 
Hlavní důležitost chlorofyllu pro život rostliny spočívá v^tom, že na 
něm jest závislá assimilace, jak blíže vysvětleno v odst. III. 
2. Zrnka aleuronová^ (— obr. 67) vznikají v dozrávajících (vysychajících) 
semenech z protoplasmy v podobě drobounkých kuliček a mají úkolem, posky- 
tovat! na jaře mladé rostlince, ze semene se vyvíjející, potřebné látky dusíkaté 
(bílkoviny), jichž jim ani škrob ani tuky neposkytují. Náležejí tudíž zrnka aleu- 
ronová k důležitým látkám reservním, kteréž reservní látky bezdusíkaté (škrob, 
inulin, tuky) na dokonalou potravu mladé rostlinky doplňují. Vyskytují se pouze 
v semenech, na př. v zrnkách hrachových (obr. A) nebo v zrnech 
obilných (obr. by B). 
Obr. 66. Chlorofyllová zrnka 
(ch) při stěnách buněk. 
^) Slož. z řec. fkwQÓQ — zelený -j- cpvllov — list. 
Slož. z řec. ^ávdog = žlutý -|- cpvllov = list. 
Z řec. alsvQov = škrob pšeničný. 
4 
