Fysiologie 
53 
kterých nemocech; proto náležejí jedovaté rostliny (viz tam) valnou většinou 
k rostlinám léčivým. ^ 
Nej rozšířenější alkaloidy (jedy) jsou: koniin v bolehlavu (II, 655) a roz- 
puku (II, 627), nikotin v tabáku (III, 257), morfiu v máku (II, 66), a tro- 
pin v rulíku (III, 250), daturin v durmanu (III, 254), hyoscyamin, 
v blínu (III, 253), akonitin v oměji (II, 47), ko 1 c h i c i n v ocúnu (IV, 3 16), 
veratrin v kýchavici (IV, 319) a j. Z cizích buďtež pouze uvedeny: chinin 
v kůře chinovníku, koffein v semenech kávovníku, thein v listech čajovníku, 
theobromin v semenech kakaovníku astrychnin v plodech kolčuby 
(Strychnos nux vomica). 
10. Od alkaloidů dlužno rozeznávat! glykosidy^, látky ve vodě rozpustné, 
ale neprchavé, zpravidla neutrální, obyčejně hořce chutnající, které za jistých 
okolností dávají cukr (glykosu). Vyskytují se hlavně v kůře a -kořenech ně- 
kterých rostlin. Nejzuámější z nich jsou: jedovatý s o 1 a ni n, obsažený v některých 
lilcích ( — III, 241), jedovatý digitalin v náprstníku ( — III, 106), hořký 
salicin v kůře vrb, glycyrhizin v kořenech lékořice (II, 423) a j. 
11. Z barviv, která bývají rozpuštěna ve šcávě buněčné, nejrozšířenější 
jest antbokyan'^. Jest dle okolností buď červený, fialový až modrý 
a vyniká tou podivuhodnou vlastností, že paprsky světelné jím procházející stá- 
vají se teplejšími, což ostatně v jisté míře platí i o chlorofyllu. , Vyskytuje se 
v okvětních lístcích většiny rostlin červeně, fialově a modře kvetoucích, v tmavo- 
nachových a modrých šťavnatých plodech třešní a švestek, v slupce jablek 
a hrušek, je-li na straně ke slunci obrácené červeně zbarvena. Anthokyan jest 
též příčinou, že se listy některých rostlin (na př. loubince) na podzim zbarvují 
červeně. U mnohých rostlin ve studených polohách rostoucích zbarvují se 
zvláště spodnější listy anthokyanem do fialo va, aby paprsky sluneční jimi prochá- 
zející se staly výhřevnějšími. >1 
Pozn. Žluté až oKnivě červené zbarvení květů a některých zralých plodů 
pochází od anthoxanthinu^, který jest obyčejně vázán na protoplasmu, 
řidšeji bývá rozpuštěn ve šťávě buněčné. 
12. Tučné oleje a tuky rostlinné jsou látky bezdusíkaté, poměrně velice 
chudé kyslíkem. Vyskytují se jako reservní látky, uloženy jsouce v proto- 
plasmě v podobě malinkých kuliček nebo ve šťávě buněčné v podobě drobných, 
nerozpustných kapek, zejména v olejnatých semenech lnu, máku, řepky, sluneč- 
nice, konopí, ořechu, buků a j. Rozmačkneme-li semeno obsahující tučný olej 
na papíře, udělá se trvalá mastná skvrna. 
K tukům rostlinným náleží též vosk, který se vylučuje z pokožky ně- 
kterých rostlin, povlékaje ®ji jemnou vrstvičkou, tak že se zdá, jako by byla 
» ojíněna «. Úkol jeho jest rozmanitý: u některých rostlin zabraňuje, aby k nim 
nelnula dešťová voda, která by ucpávala průduchy a tím by se překáželo tran- 
spiraci, na př. u kosatce žlutého (Iris pseudacorus — IV, 232), kapusty 
(Brassica oleracea — II, 112); u jiných rostlin činí povrch lodyhy tak hladkým, 
že po něm nemůže hmyz lézti ku květům, na př. u 's il e n k y nadmuté (Si- 
lene inílata — II, 249), máku setého (Papaver somniferum — II, 66); opět 
u jiných jest ochranou před brzkou hnilobou, na př. u švestek. 
13. Ether ické^ neboli těkavé oleje jsou namnoze tekutiny často již 
za obyčejné teploty se vypařující, tudíž trvalých mastných skvrn netvořící, 
silné vůně a kořenné chuti. Jsouce uloženy ve zvláštních nádržkách, tvořených 
skupinami buněk (— obr. 71), mají pro život rostlin rozmanitý úkol. Jsou-li 
Slož. z řec. — sladký -{- £r<5o? = podobný. 
Slož. z řec. — květ -f- XDavoí r=: modrý. 
Slož. z 'řec. áVí9’og = květ -[- = žlutý. ; v ‘ 
“•l Od řec. ai&rjQ — jasný, řídký vzduch. 
