56 
Fysiologie 
potravu čerpati z půdy. I usoudil Helmont, že veškerc i potravu až na 
oněch několik g, o které se stala hlína lehčí, čerpala rostlina z vody, kterouž 
byla zalévána. Názor tento byl ovšem též nesprávný. 
Teprve r. 1779 vyslovil Hollandan I ng e n h ou B domněnku, že rostliny 
přijímají potravu nejen kořeny z půdy, nýbrž též zelenými listy ze, vzduchu 
a tuto domněnku potvrdil pokusy začátkem 19. století (r, 1804) ženevský učenec 
Theodor Saussure, dokázav, že vniká za slunečná do listů jemnými dírkami 
ze vzduchu kysličník uhličitý. 
Jsou tudíž dvě ústředí, z nichž rostliny berou potravu: půda, ze které 
vyssávají svými kořínky vodu a s vodou ovšem i jiné látky, pokud jsou v ní 
rozpuštěny, a vzduch, z něhož přijímají svými listy kysličník uhličitý. 
Voda (HgO) a kysličník uhličitý (CO.,) dodávají rostlině hlavní tři prvky : 
v o dík (H), kyslík (O) a uhlík (C); z těch také tělo rostlinné hlavně se 
skládá, obsahujíc 60 — 807o vody 
a 40— 207o látek pevných, v nichž 
dobrou polovicí zastoupen jest 
uhlík. Ostatních asi 20 — lO^o 
připadá hlavně na dusík (N) a 
vedle něho v nepatrných procentech 
na jiné prvky, jež nahoře byly 
vyjmenovány. 
Dusík, jehož rostliny nevy- 
hnutelně potřebují k vytvoření pro- 
toplasmy, nedostává se rostlinám ze 
vzduchu, jak by se snadno mohlo 
mysliti — an vzduch obsahuje ho 
co do objemu 797o — nýbrž z půdy. 
Ta obsahuje totiž některé dusíkaté 
sloučeniny, které se ve vodě roz- 
pouštějí as ní pak jsou kořínky 
vstřebávány. Mimo to pohlcuje voda 
dešťová čpavek (NH^), — který se 
vyskytuje ve vzduchu, prchaje z látek hnijících — a prosakujíc půdou, stýká 
se s kořínkyjrostlinnými. 
Ze rostliny ze vzduchu, jenž průduchy do pletiva jejichVvchází, dusíku ne- 
přijímají, dokázal r. 1854 Boussingault tímto pokusem: 
Pod veliký skleněný zvon (obr. 74 z) postavil květináč (i) s pórovitým^ 
stěnami, naplněný umělou hlinou, která obsahovala všecky nutné látky k výživě 
rostliny kromě látek dusíkatých. Do této hlíny bylo vloženo semeno. Aby mohlo 
vyklíčiti a mladá rostlinka mohla se dále vyvinovat!, byla hlína navlhčována tím 
způsobem, že květináč byl postaven do misky (m), do níž zvláštní trubicí (/) 
byla přiváděna čerstvá voda. Jinou rourou (r) přiváděl se občas potřebný ky- 
sličník uhličitý, vyvozovaný v láhvi ^ z vápence pomocí kyseliny solné (HCl). Aby 
pak vzduch pod zvonem obsažený byl od vnějšího vzduchu zcela oddělen, po- 
staven zvon spodním okrajem do široké, mělké nádoby (A^) naplněné rozředěnou 
kyselinou sírovou. Kyselina sírová pohlcuje ze vzduchu čpavek, proto vzduch 
pod zvonem tohoto plynu (a v něm obsaženého dusíku) míti nemohl. 
Rostlinka, vystavena jsouc na slunci, prospívala, až dosáhla určité ve- 
likosti. Po té byla lučebně zkoumána a shledáno, že neobsahovala ani o g více 
dusíku, než co ho mohla dostati ze semene, z něhož vyrostla. Ač tedy byla 
dusíkem (resp. vzduchem) celá obklopena, přece ani nejmenší část z něho 
nepřijala. 
Obr. 74. Boussmgaultův pokus k dokázání^ 
že rostliny nehe 7 'ou dusíku ze vzduchu. 
