Fysiologie 
57 
Pozn. Jen některé rostliny motýlokvěté mohou bráti dusík ze vzduchu, 
jak o tom pověděno pod heslem mykorrhiza, odst. 3. 
Z ostatních prvků, jež kromě uvedených čtyř (uhlíku, vodíku, kyslíku, 
a dusíku) v každé rostlině se vyskytují, zasluhují zvláště zmínky: síra - dů- 
ležitá při vytváření protoplasmy, fosfor — nevyhnutelný pro vytvoření buněč- 
ného jádra i mnohých semen, a železo — bez něhož v buňkách nevzniká 
nikdy zeleň listová. 
Všecky tyto prvky a s nimi i jiné, jež v těle rostlinném hrají úlohu 
více méně podřízenou, obsaženy jsou jakožto součástky různých sloučenin 
v půdě. Rozpouštějíce se ve vodě, tyto sloučeniny jsou vstřebávány kořínky 
a tak se dostávají do těla rostlinného. 
Že rostlina k svému zachovám a vzrůstu kromě vzduchu (resp. kysličníku 
uhličitého), vody a uvedených prvků více nepotřebuje, vysvítá nejlépe z té okol- 
nosti, že roste, kvete a vytváří plody, má-li jen kořeny ponořeny do vody, v níž 
potřebné látky byly rozpuštěny (obr. 75). Knop navrhuje k tomu pokusu do 
I litry vody i g dusičňanu vápenatého — 
Ca (N03)2, V4 S dusičňanu draselnatého — 
KNO3, V4 § kyselého fosforečňanu drasel- 
natého — KH2PO4, Yé S síranu hořečna- 
tého — MgS04 a Y5Q g fosforečňanu žele- 
zitého — Fe2(P04)2, tudíž roztok velice zře- 
děný, asi takový, jaký se vyskytuje v půdě. 
Většina rostlin, jejichž kořeny v Kno- 
pově roztoku jsou ponořeny, prospívá 
zcela dobře. Chybí-li však některá sloučenina, 
rostlině se v jistém směru nedaří. Chybí-li na 
př. ve sloučenině K n o p o v ě železo (fos- 
forečňan železitý), rostlina sice s počátku roste, 
ale listy její zůstávají bledé, bez zeleni listové 
a posléze rostlina zahyne. Přidá-li se však do 
roztoku sloučeniny železité, listy zezelenají a 
rostlina při životě se zachová.’ 
Z toho patrno, jakou důležitou úlohu 
v životě rostlinném hraje železo ; bez něho 
— třebas bylo v těle rostlinném zastoupeno 
pranepatrným procentem — rostliny existovati 
nemohou. 
Podobně nedařilo by se rostlinám, kdyby 
nemohly přijímat! kořeny svými sloučeniny 
síry a fosforu, jak Knopovým roztokem, z něhož tyto sloučeniny byly 
vyloučeny, snadno možno dokázati. 
III. Assimilace^ Látky, jež rostlina přijímá dílem z půdy, dílem ze 
vzduchu, jak v odstavci II. pověděno, jsou vesměs ne ústroj né. Aby jich 
mohla rostlina použiti ke své výživě, ke stavbě svého těla a rozmanitých jeho 
ústrojů, musí je dříve upraviti — přeměniti v sloučeniny ustroj né. Lučeb- 
nému procesu, kterým se tato přeměna neústrojných sloučenin v sloučeniny 
ústrojné provádí, říká se assimilace. Děje se to takto: 
Voda a neústrojné látky v ní rozpuštěné, jsouce z půdy vyssávány kořínky, 
postupují z kořene do stonku a ze stonku do listů (viz o tom v odst. IV.); 
tam setkají se s kysličníkem uhličitým, který ze vzduchu do listů vniká prů- 
duchy. V listech se kysličník uhličitý rozloží ve své prvky a tvoří se slouče- 
ní Od lat. a ssi in i 1 a r e = zpodobňovati. 
Obr. 75 . Fazol pěstovaný 
v Knopově roztoku. 
