60 
Fysiologie 
ale Sachs dokázal — opíraje se hlavně o tu okolnost, že cévy dřevové bývají 
zpravidla naplněny vzduchem, tak že v nich pro vodu není místa, a pak o druhou 
okolnost, že v dřevové části jehličnatých stromů ani pravých cev není a přece 
v nich ‘ voda vystupuje až do vrcholků — že hlavním ústředím, jímž voda od 
kořene nahoru se vede, nejsou nikterak vnitřní dutiny cev, nýbrž stěny 
dřevových cev samy. 
Že voda vystupuje u rostlin dřevnatých z kořene do vyšších míst hlavně 
jen dřevem, nikoli korou a lýkem, jak by se snadno mohlo mylně za 
to míti, o tom lze se přesvědčiti jednoduchým pokusem, znázorněným obr. 77. 
Na kmeni zdravého stromku jest vyříznut kolkolem prstenec kůry až na samé 
dřevo a obnažené místo [d) jest polepeno staniolem, aby nevysychalo. Stromek 
roste zdárně dále, jako by ani poraněn neb}!. 
U některých rostlin, na př, u révy 
vinné, dřínu, slunečnice i j. jest 
zvláště na jaře proud vody od kořene 
vzhůru vystupující tak mocný, že voda, 
prošedší celou délkou svazků cévních, 
často se protlačuje z konečků cev na venek 
a jeví se pak na okraji listů v podobě 
malinkých krůpějí — jako by rostlina 
wslzela". Později ovšem, když rostlina 
dostane více listů a transpirační podmínky 
se zlepší, stačí voda z kořenů do větví 
a listů puzená odcházeti transpirací a » sl- 
zení" přestane. 
2. Aby pohyb vody v těle rost- 
linném, ať již na diffusi nebo imbibici 
závislý, byl nepřetržitě udržován, odchází 
z rostliny průduchy stále jisté množství 
vody v podobě neviditelných par. Vý- 
konu tomuto říká se vypařování neboli 
transpirace. 
Transpirace jest pro pohyb vody 
v těle rošti nném a pro život rostliny 
vůbec nad míru důležitá. Přijímajíť rost- 
liny, jak pověděno bylo v odstavci II., 
potřebné látky ze země v roztoku velice 
zředěném, tak že musí značné kvantum 
vody rostlinou projiti, aby se dostatečné 
množství těchto látek sehnalo. Kdyby však voda z 'rostliny neodcházela, ne- 
mohla by do ní nová ze země vnikati, aniž by mohla voda a s ní výživné 
sloučeniny v rostlině vystupovali nahoru. Dlužno si celou věc představili takto : 
Z buněk nejsvrchnějších vrstev listů a stonků vypařuje se voda a odchází 
průduchy. Tím získá se v buňkách těch něco místa, tak že do nich z buněk 
sousedních, spodnějších vrstev stěnami buněčnými nové kvantum vody diffusi 
může vniknouti. Tím však získá se opět místa v buňkách těchto spodnějších vrstev, 
proline do nich jisté množství vody z buněk vrstev ještě spodnějších a tak to 
pokračuje až k povrchním buňkám kořene, které nepřetržitý úbytek vody 
hradí si vodou ze země. 
Jest na bíledni, že čím dokonalejší jest transpirace, tím více minerálních 
látek do rostliny s vodou se dostane, jež pak rostlina za ostatních příznivých 
okolností může zassimilovati a tím ovšem ve vzrůstu dobře prospívá. 
Obr. 77. Pokus k díikazii, že voda 
nevystupuje od kořene nahorn ani 
koron ani lýkem^ nýbrž dřevem. 
