62 
Fysiologie 
Také již o tom zmínka se stala, že škrob, v zrnéčkách chlorofyllových vytvo- 
řený, znova se rozpouští v tak zv. glykosu a při tom se často slučuje s roz- 
manitými prvky, jež s sebou voda, vystřebávaná ze země kořeny, v rozličných 
sloučeninách do listů přivádí. Tím vznikají ony přerozmanité sloučeniny orga- 
nické (assimilaty), s nimiž v těle rostlin se setkáváme: bilkoviny, tuky, oleje, 
jedy atd. atd. 
Jen nepatrná část assiniilatů spotřebuje se v listech, valná většina jich odvádí 
se z listů jednak do květů a plodů, jednak do oddenků, kořenů, hliz, cibulí, 
u rostlin dřevnatých též do kmenu a větví, aby tam byly zásobou živin pro 
příští dobu. 
Každé semeno, chovající v sobě zárodek budoucí rostlinky, obsahuje zá- 
sobu výživných látek velice zhuštěných — aby se přes zimu nezkazily — 
z nichž na jaře v prvních dnech svého života mladá rostlinka bere potravu. 
Hliza bramborová jest zásobárnou škrobu, ze které 
na jaře čerpá mladá rostlina, pokud nezmohutní a 
nemůže sama vlastní assimilací potřebné množství vý- 
živných látek si připravit!. Podobně všecky cibule, 
oddenky a kořeny, jimiž rostliny vytrvalé zachovávají 
se přes zimu, jsou plny výživných látek, z nichž 
v první době mladé rostlinky se živí. Stromy a keře, 
jež na podzim listy shazují, uloží dříve do pletiva 
svých větví zásoby výživných látek, aby z nich mohly 
na jaře vyvinout! první listy a květy, tyto často dříve 
než ony. 
1 jest otázka, jakým způsobem translokace 
assimilatu se provádí, t. j. jak dostávají se z listů 
na místa často tak odlehlá? Děje se tak dvěma 
cestami, podobně, jak pověděno bylo při pohybu 
vody z kořenů do vyšších částí. Jednak prostupují 
assimilaty, zejména uhlohydraty, v. podobě glykosy 
základním pletivem a parenchymem svazků 
cévních z buňky do buňky diffusí, prolínajíce po- 
zvolna tenkými blanami buněčnými, jednak rozvádějí se, 
zvláště jsou-li to bilkoviny, cévami lýkovými neboli sítko vi cemi. Jako vodí cévy 
dřevové vodu od kořene vzhůru k listům, tak vedou cévy lýkové bilkoviny, 
po případě i jiné assimilaty, z listů do větví, kmenův a kořenův. 
Obr. 78. Hansteiniiv pokus 
k dokázáni^ že bilkoviny se- 
stupuji do spodiiich části rost- 
liny sukovicemi. 
Že bilkoviny rozvádějí se hlavně vcevách lýkových, ukázal H a n s t e i n 
zcela jednoduchým pokusem (obr. 78): Postavil větev, ze které byl oloupal prstenec 
kůry i s lýkem až po samé dřevo, do vody prosycené výživnými látkami. Kdežto 
nad oloupaným místem vyvinuly se dokonalé pupeny ba i kořeny, pod 
oloupaným místem vzrůst téměř docela se zastavil. K vývoji pupenů a kořenů 
jest zajisté potřeba především protoplasmy, která se skládá hlavně z bilkoviny, 
jak pověděno bylo v odstavci jednajícím o buňce na str. 4. Poněvadž však 
následkem přetržení lýkové části bilkoviny z listů do spodní části nemohly prou- 
dili, pupeny se tam nevyvinuly. 
Ostatně jest o translokaci rozmanitých assimilatu zrovna tak málo známo 
a dokázáno, jako o jejich vzniku a chemických procesech, jež se při tom odehrá- 
vají. Jako si nedovedeme dosti jasně vysvětliti, jak to možno, že rostlina mající 
k disposici pouze jisté sloučeniny dovede z prvků jejich vytvořit! vedle dřeva 
a kůry zelené listy a barevné květy, vedle sladkých šCav odporné, kruté jedy, 
vedle šťavnatých dužnin přetvrdé pecky atd., zrovna tak zůstává nám dosud zá- 
hadou, jak mohou sloučeniny v listech vznikající stěhovati se jednak nahoru do 
květů a plodů, jednak současně dolů do kořenů, cibulí atd. 
