Fysiologie 
63 
V. Dýchání neboli respirace rostlin. Jako člověk a zvířata musí i rost- 
liny dýchali, t. j. přijímali ze vzduchu kyslík, jehož jesl Iřeba k okysličo- 
vání iislrojných lálek. Tímlo okysličováním, jež jako každá oxydace není leč 
spalování, vzniká kysličník uhličilý (COg) a odchází průduchy zpálky do 
vzduchu. Jesl ludíž respirace opáčným výkonem assimilace: při lélo rosllina 
přijímá ze vzduchu CO2 a vrací O, při oné však přijímá ze vzduchu O a vrací 
do něho CO^. Ačkoli však dýchá rosllina celý den a assimiluje pouze za dne, 
přece rozloží se za dne assimilací mnohem vělší kvanlum kyličníku uhličilého, 
nežli se ho dýcháním z roslliny vyloučí. Prolo rosllině na těle (váze) neubývá, 
nýbrž přibývá. 
Dýchání resp. oxydace jesl pro rosllinu výkon nad míru důležilý. 
Tvořil’ se jím jako každým okysličováním lepí o, vzbuzuje se jím ži volní 
energie a podporuje se jím Iranslokace assimi- 
lalů, anyf poměry diffuse oxydací buněčných obsahů 
slále se mění. Ze laké i na chemické změny slou- 
čenin v buňkách obsažených má oxydace nějaký 
vliv, jesl velice pravdě podobno. 
Nejsilnější respirace jeví se u rosllin v době 
jejich nejvělší živolní energie, loliž v době kdy 
klíčí a kvelou. Tehdy laké vychází z nich nejvíce 
kysličníku uhličilého a vyvinuje se v nich nejvělší 
leplo. 
Prvá okolnosl upozorňuje nás, proč není 
radno v noci spáli v míslnosli přeplněné bujnými 
kvělinami, druhou okolnoslí vysvěllujeme si, proč 
leplola klíčících semen, zahalených ve špalných 
leplovodičích, jesl vždy o několik slupňů vyšší 
nežli leplola vzduchu. Na léže okolnosli vysvěllu- 
jeme si léž, proč vzduch uvnitř větších květů (na 
př. u tykví, v toulcích aronů a j.) jest o několik 
stupňů teplejší nežli okolní vzduch, zejména za 
chladnějších nocí. Viz léž sir. 322. ve sv. III. a 
sir. 598. ve sv. IV. 
Respirace jest velice podporována mezerami Obr. 79 . Pokus ku provedení 
mezibuněčnými, které spolu často souvisí, vytváře- důkazu, že mezerami mezibu- 
jíce celé soustavy chodeb, ústících se v průduchách, néčnými procházejí plyny. 
tak že jimi plyny (kyslík, vzduch s kysličníkem uhli- 
čitým, po případě též vodní páry) mohou dobře prouditi. Že tomu tak jest, mů- 
žeme se přesvědčiti jednoduchým pokusem : Do dlouhé skleněné roury dole za- 
křivené (obr. 79) nalejme trochu vody a do otvoru kratšího ramena zatkněme 
zátku, kterouž jsme těsně prostrčili řapík nějakého většího listu. Po té ponořme 
spodní část roury i s listem do vody a nalejme do roury něco rtuti. RtuC bude 
tlačiti na vodu ve spodní části roury obsaženou, tím stlačí se však i vzduch 
a plyny v mezibuněčných mezerách řapíka a následkem toho budou tyto plyny 
vystupovat! z listu v podobě drobných krůpějí. 
VI. Vzrůst rostlin děje se tím způsobem, že za příznivých okolností 
živé buňky rozmnožují se v buňky nové — jak pověděno jest pod heslem 
anatomie, v odst. 1, 3. 
V mladinké, vyklíčivší rostlince množí se s počátku všecky buňky - 
rostlinka roste ve všech svých částech. Později však buňky na některých 
místech rozmnožovali se přestanou, vzrůst v těch místech se ukončí a omezí 
se jen na některá místa — hody vegetační (-obr. 80). Zpravidla bývají 
body vegetační na koncích lodyh a větví, po případě po stranách lodyh a větví 
