84 
Chobotnatý list — Choroby rostlin 
Chobotnatý (buchtig) slově list zpeřeně nebo dlanitě dělený, jsoii-li hluboké 
zářezy (výkrojky) jeho na spodu okrouhlé a iikrojky tupé, jak tomu jest 
na př. u listů některých dubů. 
Chochol ík (corymbus, Doldentraube — obr. 90) jest květenství hroznovité, 
mající hlavní osu i osy vedlejší prodlouženy, tyto však nestejně dlouhé, 
dolejší mnohem delší hořejších, tak že všecky květy leží skoro v jediné ro- 
vině. Chocholík tvoří jaksi přechod od 
hroznu k okolíku. Vyskytuje se na př. 
u jabloně (Pirus malus — II, 545), 
hrušky (Pirus communis — II, 552), 
višně turecké (Prunus mahaleb — 
II, 535), snědku tenkolistého a 
chocholicnatého (Ornithogalum te- 
nuifolium, O. umbellatum — IV, 337, 
338) atd. 
U rostlin k ř í ž a t ý c h (Cruciferae 
— II, 79) jest hlavní osa hroznu v době 
květu dosti zkrácena, tak že květenství má 
povahu chocholíku. Později však se hlavní 
osa prodlužuje — aby měly zralé šešule 
více místa a mohly se lépe otvírati — a 
květenství nabývá rázu skutečného hroznu. 
O chocholíku složitém — \’iz 
heslo květenství, odst. IV, 4. 
Choroby rostlin možno rozvrhnouti podle toho, jakými činiteli jsou působeny, 
ve 3 skupiny : 
A. Choroby, jež zavinují cisopasné rostliny (str. 84—101). 
B. Choroby, jež způsobují šivocichové (str. 101 — 104). 
C. Choroby, na něž mají vliv nepříznivé poměry půdy, osvětlení 
vláhy a jiné vnější životní podmínky rostlinné (str. 104 — 105). 
D. K chorobám rostlin počítají se též rozmanité snetvořeniny a ne- 
pravidelnosti (abnormity) údů rostlinných, na jejichž vznik nemá zpravidla 
žádný z činitelů svrchu uvedených vlivu (str. 105 — 107). 
A) Cizopasné rostliny neboli parasity, náležejí jak k rostlinám jev- 
nosnubným, tak zvláště k rostlinám ,taj nosnu bným, totiž V honbám. 
O jevnosnubných parasitech nalezne čtenář poučení na str. 29 a pak na pří- 
slušných místech při popisu cizopasných rostlin samých. Zde přihlíženo bude 
pouze k houbám. 
Houby (Fungi) šlovou v botanice netoliko ony rostliny, jež v obecném životě 
pod tím jménem se rozumějí, nýbrž všecky stélkaté rostliny tajnosnubné, které ne- 
majíce zeleni listové a nemohouce si tudíž samy z neústrojných látek potravu připra- 
vovali, jsou nuceny bráti potravu již připravenou ať již z těl rostlinných ať živo- 
čišných : setlívajících, hnijících anebo živých. Patří sem tudíž na př. plísně, 
rzi, s n ě ti atd. 
Valná většina hub, které způsobují na rostlinách choroby, cizopasí v po- 
době jemných vlákének (podhoubí, mycelium) buď na povrchu rostlinných 
ústrojů (obr. 91 anebo — což jest mnohem častější - ve vnitřním jejich 
pletivu (obr. 91^). Prvním říká se houby epifytické, druhým h. endo- 
fytické. Poslední dostávají se do těla rostlinného buď průduchy nebo tím, 
že prorůstají pokožku, řidčeji otevřenými ranami. 
S 'počátku nelze na rostlině houbou zachvácené obyčejně nic nápadného 
pozorovati. Teprve později, když houba začne fruktifikovati (vytvářeli výtrusy), 
objevují se na rostlině různě zbarvené skvrny, plísnovité povlaky, hromádky 
