Jedovaté rostliny 
109 
Nejvíce jedovatých rostlin náleží k řádům: rostlin pryskyřníkovitých, 
okoličnatých a lilkovitých. Některé řády, ač jsou národy značně bohatý, 
na př. motýlokvěté, hvozd íkovité, složnokvěté a trávy, jsou jedo- 
vatých rostlin téměř prosty. 
Dle množství a působení jedů možno rostliny jedovaté rozvrhnouti ve 
3 skupiny: 
a) Rostl, prudce jedovaté, k nimž z naší květeny patří: blín (Hyosk 
cyamus niger - 111, 253), durman (Datura stramonium - lil, 254), rulí- 
(Atropa belladonna - 111, 250), rozpuk (Cicuta virosa- 11, 627), kozí pysk 
(Aethusa cynapium - 11, 634), bolehlav (Conium maculatum - 11, 655), ocún 
(Colchicum autumnale - IV, 316), škumpa (Rhus toxicodendron - 11, 303) 
a ar on (Arům maculatum - IV, 596), jež jsou vesměs jedovatý ve všech částech, 
zvláště však v kořenech a plodech. Mák zahradní (Papaver somniferum — 
11, 66), locika jedovatá (Lactuca virosa -111, 448) a skoro všecky druhy 
pryšců (Euphorbia — IV, 193) obsahují ve všech částech prudce jedovaté 
mléko. Oměj (Aconitum napellus — 11, 47), obě čemeřice (Helleborus — 
11, 39 — 40), obě kýchavice (Veratrum — IV, 319 -320) a tolita lékař- 
ská (Vincetoxicum officinale — lil, 285) mají prudce jedovatý kořen, po případě 
oddenek nebo podzemní hlízy. Lýkovec obecný (Daphne mezereum - IV, 
115) má prudce jedovatou kůru a semena, chvojka klášterská (Juniperus 
Sabina — IV, 644) mladé větve a listy; čičorka pestrá (Coronilla varia - II, 420) 
obsahuje prudký jed v lodyze a listech, mandloň hořká (Amygdalus communis 
var. amara - II, 544) v semenech. 
b) Rostl, jedovaté — jsou v naší květeně zastoupeny zvláště mnohými 
rody pryskyřníkovitých, na př. některými pryskyřníky (Ranunculus 
— II, 5), sasankami (Anemone— II, 25), hlaváčky (Adonis-II, 21), pla- 
ménkem přímým (Clematis recta - II, 35) aorlíčkern (Aquilegia - II, 43) 
z okoličnatých patří sem : krabilice mámivá (Chaerophyllum ternulum 
— II, 660), hal ucha vodní (Oenanthe phellandrium - II, 633), jarmanka 
(Astrantia major - II, 646) a pupeční k (Hydrocotyle - II, 650); z lilkovi- 
tých: lilek černý (Solanum nigrům - III, 241), potmě chuť (Solanum 
dulcamara - III, 247) a tabák (Nicotiana - III, 257); z k r t i č n í k o v i t ý ch : 
náprstníky (Digitalis- III, 106) a ko n itru d (Gratiola - III, 103); z lilijo- 
vitých: vraní oko (Paris -IV, 372) ařepčík královský (Fritillaria 
imperialis — IV, 328). Dále sem patří: konopí (Cannabis - IV, 86), obě ba- 
žanky (Mercurialis — IV, 209), žab nik (Alisma — IV, 293) a ďáblík 
(Galia — IV, 599). Všecky tyto rostliny jsou jedovatý ve všech svých částech. 
Kopytník (Asarum europaeum — IV, 3), brambořík (Cyclamen — III, 
38), posedy (Bryonia alba a Br. dioica — III, 326 — 7) a narcis žlutý 
(Narcissus pseudonarcissus — IV, 224) mají jedovaté kořeny, po případě od- 
denky a cibule. Klejicha hedvábná (Asclepias syriaca — III, 287) a locika 
planá (Lactuca scariola — III, 447) jsou proniknuty jedovatým mlékem. Či- 
limník odvislý (Cytisus laburnum — II, 408) má jedovatý kořen a se- 
mena, chebdí (Sambucus ebulus — III, 338) kořen a listy, tis (Taxus 
baccata — IV, 651), větve a listy. 
3. Rostl, podezřelé — obsahujíce namnoze jen nepatrné množství je- 
dovatých látek, vybízejí k opatrnosti, byť jedovatost jejich nebyla u některých 
zcela dokázána. Náleží k nim z naší květeny celá řada druhů. Nejznámější 
z nich jsou: vlaštovičník (Chelidonium majus — 11,67), blatouch (Caltha 
palustris — II, 36), samorostlík (Actaea spicata — II, 51), rozchodník 
prudký (Sedům acre — II, 434), některé violky (Viola odorata, canina — 
II, 151, 156), peprník (Polygonům hydropiper -- IV, 27), svlačec rolní 
a plotní (Convolvulus arvensis a sepium ~ III, 236 — 7), všivec lesní 
a bahenní (Pedicularis silvatica a palustris — III, 113 — 4), oleandr (Ne- 
