Kořen 
119 
a úlohu jeho převezmou četné kořeny vedlejší, vytvářející dohromady tak zv. 
kořen svazčitý (— obr. 152). 
7. Tvar a povaha kořenů řídí se namnoze životem té které rostliny. 
U rostlin jednoletých, jejichž život trvá pouze několik měsíců, bývají ko- 
řeny slabé (obr. 153), vláknité a dužnaté, zároveň se stonkem hynoucí. 
Obr. 151. Směr vedlejších kořenů iižovníku (Caladiuni) a reveně (Rhenm). 
U rostlin víceletých jsou kořeny zpravidla mnohem silnější a často zdřev- 
naťují. Někdy nahromadí se v nich tolik výživných látek pro rostlinu, která 
z nich příštího jara má vyrůsti, že nabývají tvaru vřetenovitého (na př. 
u mrkve, petržele), kuželovitého (na př. u řepy), až kulovitého (na př. 
u vodnice — II, 119). 
Ke kořenům, jež jsou zásobár- 
nami výživných látek pro budoucí 
rostlinu, náležejí též tak zv. dvojité 
hlízy rostlin vstavačovitých, 
h 1 í z k y o r s e j e, hlízovitě naduřelé 
vedlejší kořeny jiřinek (Geor- 
gina — III, 604) atd. 
8. Wčále pravých kořenů dlužno 
rozeznávali tak zv. kořeny nahodilé 
(adventivní), které vyrůstají u některých 
rostlin ze stonku a listů. Ze stonku 
vyrůstají kořeny na př. u břečťanu 
(Hedera — II, 612), kterýž se jimi za- 
chycuje skály nebo stromu, odkudž se 
jim říká kořeny příčepivé, dále 
u jahod ní ku (Fragaria - II, 492), ně- 
kterých mochen (Potentilla- II, 497), 
vůbec u mnohých oněch rostlin, které vy- 
hánějí plazivé, , /kořenu j í cí" výběžky. 
Obr. 152. Svaz čilý kořen trav. 
