134 
Listy 
• 
U lip (Tilia — II, 185) srůstají listeny se stopkami květenství a jsou zralým 
plodům létacím přístrojem. U jaterníka (Hepatica nobilis — II, 23) bývají 
mylně považovány za kalich, u sasanek (Anemone — II, 24) a konikleců 
(Pulsatilla — II, 27) mají podobu a vykonávají funkce listův. 
Zajímavo, že v celém velikém řádě rostlirr křížatých (II, 79) listeny až na 
vzácné výjimky docela chybějí. 
Listy (folia, Blátter) jsou postranní ústroje stonkiiv a větví, vznikající z jistých 
partií buněk uložených zrovna pod pokožkou, tudíž exogenně. Přihrá- 
dečným dělením těchto buněk vyklene se nejprve hrboulek, který znenáhla 
roste, až dosáhne tvaru listu. Nejstarší část u listu dlužno hledati na jeho 
špičce, nejmladší na spodině; řapík, je-li vůbec vyvinut, vyvinuje se vždy až 
naposled. Jest tomu tudíž opáčně nežli u stonku a větví: tam jest nejmladší 
část vždy na vrcholku, části ostatní jsou tím starší, čím jsou od vrcholku 
vzdálenější. 
Dokud jsou li- 
sty mlády, nerozvi- 
nuty, bývají proti 
vnějším vlivům roz- 
manitým způsobem slo- 
ženy nebo svinuty. 
Několik takových způ- 
sobů znázorněno je 
na str. 17. 
1. Úlohou listů 
jest transpirovati a 
assiinilovati, o čemž 
pověděno více pod heslem fysiologie, v odst. 111. a IV. Zde budiž pouze 
vzpomenuto, že k oběma úlohám jest především třeba, aby se listy stýkaly se 
vzduchem plochou co největší a mohly býti sluncem co nejvíce osvětlovány 
a proteplovány. Proto jsou listy zpravidla silně sploštělé, lupínkaté. 
Aby mohly listy dobře t ran spiro váti, 
mají na povrchu přečetné dírky (viz prů- 
duchy), a aby mohly dobře ass i m il o v a t i, 
chovají v buňkách svých chlorofyll (viz 
str. 49). 
II. Aíiatoiuickou stavbu listu nejlépe 
poznáme, vyřízneme-li si z něho (obr. 172 Z) 
dvěma příčnými řezy teninkou vrstvičku (;/) a 
pozorujeme ji v drobnohledu. Obraz, jenž se 
nám v drobnohledu objeví, znázorněn jest M. 
Povrch listu jest tvořen vrstvou buněk {e), které 
mají na vnější straně, stýkající se se vzduchem, 
mnohem silnější stěny nežli na straně vnitřní; 
tyto buňky činí pokožku (epidermis), již 
možno často s listu sloupnouti v podobě te- 
ninké blánky. 
Úkolem pokožky jest, aby jednak byla 
ochranou vnitřnímu útlejšímu pletivu, jednak 
Obr. 173 . Podélný řez stolíkem, nepropouštěla z listů za parných hodin více 
aby bylo vidéti, jak svazky cevni vody (v podobě par), nežli se jí do listů z 
(c) vnikají do listu. . kořene dostane. Aby však přebytečná voda, 
která ovšem stále do listů přitéká — čerpána 
jsme v zemi kořeny a vystupujíc lodyhou a větvemi nahorfi — mohla z listů 
dle pDtřeby u větší nebo menší míře odcházeti, jsou v pokožce průduchy a to 
