150 
Okolík složený — Ombvofooie 
V přírodě jednoduchý okolík není příliš rozšířen; vyskytuje se vnáší 
květeně hlavně jenom u vlašťovičníku (Chelidonium — II, 67), pum pávy 
(Erodium - II, 212), ští rovníků (Lotus — II, 397), čičorek (Coronilla 
— II, 420), prvosenek (Primula — III, 31), pochybků (Androsace — III, 
35) a česneků (Allium — IV, 345). 
Pozn. Tak zv. okolík u plevele okoličnatého (Holosteum umbellatum 
— II, 287) jest silně stažené květenství vidlanovité (svazel) a bohatý »okolík« 
u šmele okoličnatého (Butomus umbellatus — IV, 296) vznikl stažením 
tří kruželů. Snědek okoličnatý (Ornithcgalum umbellatum — IV, 338) 
má květenství chocholík ovité. 
Okolík složený (obr. 165 význačný pro veliký řád rostlin okoličnatých 
(Umbelliferae) — viz pod heslem květenství, odst. IV, A, 2. 
Okopaniny — viz užitek rostlin, odst. I, 3. 
Okrasné rostliny — viz užitek rostlin, odst. VII. 
Okrouhlé (orbiculatus, kreisrund) jsou listy (obr. 178//), mají-li čepel v obrysu 
podobnou kruhu, jak jest tomu na př. u slezu o k r o u hl o 1 i st é ho (iWalva 
rotundifolia — II, 191), kakostu níz- 
kého (Geranium pusillum — II, 207), 
hruštičky okrotí hlolisté (Pirola 
rodundifolia — III, 4), svízele okrou- 
hlolistého (Galium rotundifolium - 
III, 355) atd. 
Okvétí (perigonium, Perigon - obr. 157 o) 
zove se jednoduchý (z jednoho kruhu 
lístků složený) obal květní, jaký má na př. 
květlýkovce, hyacintu, konvalinky 
atd. Někdy však skládá se okvětí ze Obr. 193. Okolíky (jednoduché) 
2 kruhů lístků, ale ovšem stejnězbar- a jejich nárys. 
vených, v kalich a korunu nezrůzně- 
ných, na př. u květu bledule, tulipánu atd. Často považuje se za okvětí 
korunovitě zbarvený kalich, chybí-li koruna, na př. u blatouchu (Caltha-II, 
37), sasanky (Anemone — II, 25) a j. Jinak platí o okvětí totéž, co pově- 
děno o kalichu (viz tam). 
Ombrofobie^ — slově v rostlinné biologii zjev záležející v tom, že mnohé 
rostliny na noc a za deště, zvláště když prší delší dobu, obracejí květy (obr. 194), 
po případě celá květenství (obr. 195), ústím k zemi nebo alespoň stranou, stopky 
květní obloukovitě ohýbajíce. Při tom se koruny (okvětí), po případě květenství 
více méně zavírají, tak že do květů nemůže ani déšť ani rosa, pylu zpravidla 
velice škodící. 
Z naší květeny patří k o m br o f o b i c ký m rostlinám na př. sasanky 
(Anemone -II, 25), mák vlčí (Papaver rhoeas — II, 64), vlaštovičník 
(Chelidonium — II, 67), řeřišnice (Cardamine — II, 83), kakost (Geranium 
— II, 207), šťavel (Óxalis — II, 219), len (Liniím — II, 223), drchnička 
(Anagallis — III, 44), rozrazil (Veronica - III, 78), zvonek rozkladitý 
(Campanula patula — III, 303), kozí brada (Tragopogon - III, 464), sedmi- 
krása (Bellis-III, 545), podběl (Tussilago - III, 555), hlaváč obecný 
(Scabiosa columbaria - III, 381) atd. — Viz též pohyby nyktotro p ické pod 
heslem fysiologie, odst. VII, A, y. 
K ombrofobickým rostlinám počítají někteří též ony, jejichž tyčinky jsou 
před deštěm chráněny již samým zařízením květu, na př. tím, že leží pod vy- 
klenutým pyskem, jak tomu jest u rostlin pyskatých a mnohých krtič- 
ník ovitých, nebo že květ jest stále převislý, jak tomu jest u konvalinky, 
bledule atd. 
M Slož. z řec. ofi^oog = déšť -f- cpó^og = strach. 
