156 
Opylení 
v Berlíně r. 1793 vysvítá*. Význam a účel heterostylie Sprengel ovšem ještě 
nepochopil. Ty objasnil teprve r. 1862 Charles Darwin a tona květech prvo- 
senky jarní (Primula officinalis**). 
U kypryje (Lythrum salicaria - II, 337) vyskytují se květy trojího druhu: 
s krátkými, prostředními a dlouhými čnělkami. Úkazu tomu, jenž blíže vysvětlen 
jest ve sv. II. na str. 338., říká se heterotristylie^. 
e) Rostliny s květy autatrygickýniP n^hoW adynainandrickýmP — 
t. j. s květy, které obsahují sice pestíky i prašníky, ale pyl, byť se na bliznu 
v hojnosti otíral, jest na ní v témž květě bez účinku; působit’ jenom na blizně 
jiného květu. Sem náleží z naší květeny na př. dymnivka prstnatá a dutá 
(Corydalis digitata, C. cava — II, 72, 73), janovec (Sarothamnus scoparius — 
II, 406), vrbina penízková (Lysimachia nummularia - III, 40), lnice obecná 
(Linaria vulgaris - III, 93), lýkovec obecný (Daphne mezereum — IV, 115), 
lilije cibulkonosná (Lilium bulbiferum - IV, 325), puškvorec (Acorus 
calamus - IV, 599) atd. 
2. Rostliny anemofilně^ - u nichž přenáší pyl z květu do květu vítr, 
po případě jemný vánek. Rostliny anemofilně mají květy zpravidla velice 
četné, neúhledné, bez medoviny a bez vůně, s dlouhými, snadno v pohyb uvá- 
děnými tyčinkami a perovitými nebo ště- 
tičkovitými bliznami. Pyl jejich jest le- 
hounký, sypký a hladký; bývá ho obyčejně 
velice mnoho a zrnka jeho mívají létací 
přístroje (na př. u nah osem en ných 
- IV, 613). Květy rozvíjejí se namnoze 
záhy na jaře, kdy následkem stálých změn 
teploty téměř každý den vane přírodou 
vítr a dokud rostlina neoděla se listy, 
které by při přenášení pylu na biizny byly 
překážkou. U některých anemofilných 
rostlin (na příklad u kopřivj vymršťují 
se pružně tyčinky, když prašníky jejich 
dozrály, tak že proud vzduchu tím spíše 
pylu se zmocňuje. 
K anemofilným rostlinám náleží 
asi desátý díl všeho rostlinstva. Význač- 
nější z nich jsou: všecky jehnědok větě (IV, 142 - 192) kromě vrb, kopřivo- 
ví té (Urticaceae - IV, 92), konopovité (Cannabineae — IV, 85), většina 
šťovíků (Rumex - IV, 36) a merlíků (Chenopodium - IV, 51), trávy 
(Gramineae — IV, 402), síti no vité (Juncaceae — IV, 383), jitrocelovité 
(Plantagineae — III, 263), některé žluťuchy (Thalictrum — II, 31) atd. 
3. Rostliny hydrofilné'^ — u nichž přenáší pyl z květu do květu voda. 
Jsou v naší květeně velice vzácné. Jako příklad uveden budiž růžkatec 
(Ceratophyllum — IV, 21). 
*) Na str. 103. uvedeného spisu čteme o květech žebratky toto: »Einige Pflaiizen 
habeii lauter solche Blumen, dereu Staubgefásse iunerhalb der Kronenrohre befindlich sind, 
dereii Griffel aber aus derselbeu hervorragt, und aiidere lauter solche Blumen, deren 
Griffel kiirzer, deren Staubgefásse aber lánger sind, ais die Kronrohre. Ich glaube nicht, 
dass dieses etwas Zufálliges, sondern eine Einrichtung der Nátur ist, ob ich gleich nicht 
im Stande bin, die Absicht derselben anzuzeigen«. 
**) Ch. Darwin; »On the two fornis or dimorphic condition in the species of Pri- 
mula and on their remankable sexual relations«, London 1862. 
6 Slož. z řec. = různý -j- = tři mvlog = čnělka. 
-) Slož. z řec. avTÓg = sám a = bez -j- xovyáco = sklízím. 
•9 Slož. z řec. a = bez -j- dvva/iiai = mohu -}- ávrjQ, ádgóg = muž, prašuík. 
■^) Slož. z řec. avsLiog = vítr 1 , , , 
■’’) Slož. z řec. vdooQ = voda nii uji. 
