168 
Pupeny 
3. Jak vyvíjí se z pupenu přezimovavšího listnatá větévka, znázorněno na 
obr. 222. K tomu budiž připomenuto, že šupiny pupen zahalující obyčejně 
opadají, jakmile list povyrostl. Pouze u některých dubů a buků potrvají 
i pak ještě nějaký čas. 
4. Zpravidla vzniká v paždí listu vždy jen jeden pupen, jen u málo 
rostlin možno pozorovati v paždí listů po několika pupenech. Jest tomu 
taknapr. u podražce velkolistého (Aristolochia sipho - IV, 6), u některých 
zimolezů (Lonicera — III, 331), pustorylů (Philadelphus — II, 572), jakož 
i v paždí cibulových šupin některých česneků (Allium - IV, 344) a mod řenců 
(Muscari - IV, 360). 
5. Od pravých (normálních) pupenů dlužno rozeznávat! pupeny na- 
hodilé neboli adventivní (gemmae adventivae) a pak tak zvané pupeny 
rozmnožovači. 
a) Prvé šlovou nahodilými odtud, že nevznikají ani v paždí listův ani 
na vrcholcích větví, nýbrž na místech docela nahodilých a to nejen na stonku 
a jeho větvích, nýbrž i na kořenech, ba i na listech. Oproti pupenům normál- 
ním, exogenně (hned pod pokožkou) vznikajícím, jsou pupeny adventivní 
zakládány endogenně, t. j. uvnitř stonku a větví, v kambiu nebo blíže 
kambia a musí tudíž prorážeti kůru podobně jako vedlejší kořeny (viz kořen, 
odst. 6). 
Na pních, větvích i kořenech vznikají nahodilé pupeny velice často 
u mnohých stromů : jabloní, hrušní, švestek, topolů atd.; listnaté větévky 
z nich se vyvinující jsou známy pod jménem „odnožů, zlodějů, koníků, 
vlků". Zahradníci je uřezávají, aby wuebraly stromu sílu". Také u některých 
vytrvalých bylin objevují se nahodilé pupeny na kořenech, na př. upcháčů 
(Cirsium - III, 585), květele (Linaria vulgaris — III, 93), huse niku (Arabis 
— II, 89), rukve oboj- 
živelné (Roripa amphibia 
— II, 99), hniláku (Mono- 
tropa hypopitys - IV, 1 0) atd. 
Na listech vznikají 
nahodilé pupeny a zakládají 
nové rostliny hlavně u be- 
gónií (II, 594), ř e ř i š n i- 
Obr. 223. SloSeni poupat (praeflorace) : ce I u č n í (Cardamine pra- 
a chlopnité, b střechovité, c zkroucené. tensis L. — II, 83) a mnO- 
hých kapradin. 
Pozn. K pupenům adventivním možno počítati též spící oka, vyskytující 
se u mnohých našich stromů, na př. lip, topolů, jírovců atd. Jsou to pu- 
peny, které nevynikají na povrch, nýbrž zůstávají pod korou, zveličujíce se tam 
často ve větší nebo menší nádory (boule). Z nich vyrůstají větve jen v čas 
nutné potřeby, když na př. normální pupeny byly mrazem zničeny, nebo větve 
stromů okleštěný, nebo strom na přič kmene sCat, 
§>) Druhé pupeny — pup. rosmnošovací — mají jméno odtud, 
že se jimi některé rostliny rozmnožují; oddělivše se totiž od své mateřské 
rostliny, padnou na zemi a zapustivše do půdy kořínky, vzrůstají v rostliny 
samostatné. Vyskytují se na př. často ve květenství některých česneků (Allium 
— IV, 344), v paždí listů lilije cibulkonosné (Lilium bulbiferum - IV, 325), 
kyčelnice cibulkaté (Dentaria bulbifera - II, 87), orseje (Ranunculus 
ficaria — II, 15). 
6. U pupenů květových neboli poupat přihlíží se často k tomu, jak 
lístky v nich jsou složeny (obr. 223). Nejčastěji vyskytují se tyto případy: 
