Pyl — Pýřité listy 
169 
a) Lístky květní leží na sobě tak, že vnější, volné, zakrývají buď oba 
nebo alespoň jeden okraj lístků vnitřnějších - slošení poupat střechovité 
(praefloratio inibricata — obr. 223 h*). Na př. u p r y s k y ř n í k ň (Ranunculiis 
— II, 4), u po línu (Trollius — II, 38), třešní, jabloní atd. 
P) Lístky květní leží v poupěti vesměs vedle sebe, tak že okraje jejich 
se sice dotýkají, ale nekryjí - slošeuí poupat chlopnité (praefl. val vata 
— obr, 223 rt). Na př. u plaménků (Clematis — II, 35), šeříků (Syringa- 
III, 293), rostlin okoliěnatých (Umbelliferae — II, 615) a j. 
y) Lístky květní leží na sobě v poupěti tak, že vždy svrchnější kryje 
pravým okrajem levý okraj lístku spodnějšího nebo naopak — 
slošeuí poupat skroucené (praefl. contorta - obr. 223 c). Na př. u hořců 
(Gentiana — III, 269), zeměžlučí (Erythraea — III, 279), svlačců (Con- 
volvulus — III, 236), durmanu (Datura III, 255) atd. 
Pyl neboli pel (Pollen, BIů- 
tenstaub - obr. 224) jest 
jemný prášek barvy nej- 
častěji žluté, obsažený v py- 
tlíčkách prašníků. Poněvadž 
úkolem pylu jest zúrodniti 
zárodky semenné v semeníku 
— jak se to děje, viz heslo 
vajíčko, odst. IV — vy- 
sypává se pyl ze zralých 
prašníků a přenáší se na 
blizny, při čemž velice dobré 
služby koná hmyz a vítr. 
1. Pylová zrnéčka jsou nejčastěji kulatá nebo elliptická. U těch rostlin, 
které jsou zařízeny na opylení větrem, jsou zrnéčka pylová hladkáa suchá, 
velice snadno se rozprašující a při tom někdy opatřena zvláštními létacími pří- 
stroji (8), jako na př. u většiny našich stromů jehličnatých. U oněch rostlin 
však, které mají květy zařízeny na opylení prostřednictvím hmyzu, bývají zrnka 
pylová na povrchu zpravidla posázena rozmanitými hrboulky, háčky a osténky 
a při tom jsou obyčejně více 
méně lepkavá, aby se dobře zachy- 
covala hmyzu na tělo. 
2. Vždy však mají pylová 
zrnka vnější blánu značně silnou, 
aby příliš rychle nevysýchala, 
poněvadž by vyschnutím ztratila 
klíčivost. 
Ale také přílišným vlhkem, 
deštěm a rosou pyl namnoze trpí, anaf zrnka jeho nabotnávají a pukají. Proto 
mnohé rostliny květy před deštěm a noční rosou zavírají, ohýbají a všelikými 
jinými způsoby chrání pyl před zvlhnutím. 
3. Zmínky zasluhuje, že pylová zrnka u rostlin vstavačovitých 
(Orchideae — IV, 246) a k 1 ej i cho v itých (Asclepiadeae — III, 285) jsou 
slepena v každém pytlíčku v jedinou massu, zvanou hrylka (pollinodium — 
obr. 331 na str. 247 ve sv. IV), po případě po 4 v tak zv. tetrady, 
a že u některých rostlin pupalkovitých (Oenothereae — II, 575) je drží 
pohromadě jemná vlákénka (obr. 225). 
O zařízeních k ochraně pylu viz heslo biologie, odst. II, 6. 
Pýřité listy lodyhy větve ... viz trichomy, odst. III, 2. 
*) Nakresleno omylem chybně, neboť 2 lístky okvětní mají oběma okraji býti volné, 
sousedními lístky nezakryté. 
Obr. 224. Pylová zrnka: 
/ slezu, 2 ibišku hodinového, 3 jmelí, 4 pcháče, 5 šalvěje lepkavé, 
6 svlačce plotního, 7 tykve, 8 kleči. 
