Rozšiřováni semen a plodúv 
173 
III. Na rozhraní mezi rozmnožováním pohlavním a nepohlavním jest roz- 
množování parthenogetiesí a apoganiií. Obé však jest v rostlinstvu zjev 
velice vzácný. 
Parthenogenesis^ neboli samobřeznost záleží v tom, že z vajíčka 
rostlinného může se vyvinouti semeno schopné klíčení i tehdy, když nebylo 
před tím pylovou láčkou zúrodněno. V naší květeně znám jest pouze jediný 
případ tohoto zjevu a to u bažanky polní (Mercurialis annua — IV, 211). 
Apogamip^^ neboli bezesmibnost, známá pouze u některých kapradin, 
na př. u kapradě hřebe nitého (Nephrodium cristatum - IV, 678), záleží 
v tom, že rostlina nevyvinuje se ze zúrodněného vajíčka v zárodečníku, jak 
tomu jest u všech kapradin ostatních, nýbrž pučením z kteréhokoli místa 
prvoklíčku. 
Rozšiřování semen a plodúv. Když semena v plodech dozrála, záleží rost- 
lině velice na tom' aby je dostala co možná daleko od sebe. Neboť kdyby 
semena padala vesměs přímo pod rostlinu, bylo by to pro zachování rodu do 
budoucna ze dvou příčin nevýhodno a škodlivo: mladé rostliny, vyrůstající ze 
semen, nenacházely by jednak v půdě dosti potravy pro sebe, anať jí rostlina 
mateřská již více méně spotřebovala, jednak by se vzájemně dusily, jsouce 
příliš hustě pohromadě. 
Dle způsobu, jakým jsou semena na cestu svoji vypravena, a dle toho, 
kdo rozšiřování jejich po okolí zprostředkuje, možno rostliny rozvrhnouti do 
4 kategorií: 
I. Rostliny, jejichž semena (plody) po krajině roznáší nebo alespoň od 
mateřské rostliny do neveliké dálky odhazuje vítr. Sem náležejí : 
«) Rostliny mající plody (semena) opatřeny b 1 a n i hý m i křídly 
nebo b 1 a n i t ý m i. o b ru b a m i; na př. javor (Acer — II, 310), jasan (Fra- 
xinus-III, 295), jilm (Ulmus — IV, 105), habr (Carpinus - IV, 167), bříza 
(Betula — IV, 153), smrk (Picea - IV, 631) a jiné jehličnaté; některá 
rdesna (Polygonům — IV, 33), šťovíky (Rumex-IV, 36), mnohé o kol i č- 
naté (Umbelliferae - II, 615) atd. U lípy (Tilia - II, 185) jest celé květenství 
opatřeno velikým kožovitým listenem, pomocí jehož, když plody dozrály, jest 
větrem daleko zanášeno. 
Rostliny, jejichž semena, popřípadě plodyopatřeny jsou pér ovitý m, le- 
hounkým chmýřím, jako: vrby (Salix — IV, II9), topoly (Populus — IV, 
142)^ vrbovky (Epilobium — II, 578), kozlíky (Valeriana — III, 365), 
smetanka (Taraxacum — III, 452) a jiné rostliny složnokvěté, koniklec 
(Pulsatilla — II, 27), plamének (Clematis — II, 35), s u chopýr (Eriophorum 
— IV, 584), kavyl (Stipa — IV, 455) atd. 
y) U některých rostlin zastupuje létací přístroj plodů nadmutý, vytr- 
valý kalich; na př. u mochyně (Physalis — III, 251), jetele jah odňa- 
tého (Trifolium fragiferum — II, 385) atd. 
Zajímavo jest pozorovat!, jak si počínají rostliny, jejichž semena nemají 
ani blanitých křídel ani chmýřitých přívěsků a přece jsou odkázána — aby se 
dostala dále od rostliny mateřské — na vítr. Když plody jejich (nejčastěji 
tobolky) dozrály, otvírají se vždy tak, aby semena nemohla z nich vypadnout! 
leč jenom tenkráte, pohne-li rostlinou vítr, při čemž se semena daleko odhazují 
nebo jako voda z kropenky rozstřikují. Stojí-li tobolky přímo, otvírají se na 
vrcholku: ať již zuby, jako na př. u knotovky (Melandryum pratense - 
II, 245), nebo ch 1 opněmi, jako na př. u tu 1 i p án ů (Tulipa — IV, 330), nebo 
víčkem, jako na př. u blínu (Hyoscyamus — III, 253), nebo děrami, jako 
') Slož. z řec. Tiáod Evog = \)a.nr\a. yévsoig = ro(\, y£vvá(o urodím. 
Slož. z řec. aTcó = bez -|- yáfxog = snoubení. 
