182 
Stonek 
kovitých (spirálních), kdežto ostatní kruhy obsahují též cévy schodovité a tečko- 
vané (viz str. I3).U rostlin jehličnatých jest rozdíl ten ještě patrnější, anoC veškeré dřevo 
z kambialního kruhu vznikající obsahuje místo pravých cev (trachea, vasa) pouze 
tak zv. tracheidy, složené z protáhlých, tlustostěnných buněk dvout očko- 
vaných (viz heslo anatomie, str. 14), 
U mnohých stromů mají starší, vnitřní partie dřeva bar\u tmavší a šlovou 
jádro ^ na rozdíl od mladšího, vnějšího, bledšího dřeva, jemuž se říká bel. 
tí) Úzké proužky uložené ve směrech poloměrů šlovou paprsky dře- 
ňové, poněvadž alespoň nejdelší z nich vycházejí ze d r en i, pronikajíce v po- 
době paprsků celým dřevem i lýkem až ke kůře (obr. 238 B, c, obr. 240). Tyto 
nejdelší paprsky, spojující dřeň s korou, jsou tak jako dřeň zbytkem původního 
základního pletiva, v němž svazky cévní byly uloženy; proto šlovou dřeňo- 
vými paprsky prvotnými neboli primérnimi. Jimi dělí se peň v ně- 
kolik (nejčastěji 5 a 8) klínů. Ostatní paprsky dřeňové, vzniklé z pletiva mizo- 
vého, šlovou paprsky druhotnými (sekunderními). Jsou vesměs kratší 
nežli paprsky prvotní a při tom různé délky 
a tloušťky, dle toho, kterého roku z kambia 
se byly vytvořily; t. j. ony, které vytvořily se 
z kambia ve druhém roce a spojují tudíž druhý 
kruh dřevní (od středu počítajíc) s druhým 
kruhem lýkovým, (od vnějšku čítajíc), jsou nej- 
delší; ty, které se vytvořily třetího roku a spojují 
tudíž třetí kruh dřevový se třetím kruhem lý- 
kovým, jsou kratší atd. Paprsky dřeňové skládají 
se z parenchymatického pletiva buněk ve směru 
poloměrů protáhlých a mají hlavně úkolem 
assimilaty v listech vytvořené a lýkovou částí 
dolů sváděné přiváděli do kambia a části 
dřevové. 
3. Ve stoncích rostlin jednoděložných 
nejsou svazky cévní sestaveny do kruhu, nýbrž 
nepravidelně roztroušeny, jak možno snadno 
přesvědčili se na příčném řezu pně nějaké 
palmy (obr. 241). Poněvadž mimo to chybí 
jim vždy mezi částí dřevovou a lýkovou pletivo 
mízové, nemohou stonky rostlin jednoděložných 
růsti libovolně do tloušťky, tím méně vytvářeli 
tak zv. léta. 
4 . Kapradiny a plavuně mají oproti rostlinám jevnosnnbným, jejichž svazky 
cévní jsou souboké (kollaterální), s dřevovou části dovnitř, s lýkovou vně 
obrácenou, svazky cévní ústřední (centrální), t. j. část dřevní jest v kaž- 
dém svazku kolkolem obalena částí lýkovou jako nějakým válcem. 
II. Rozvětvení stonků. U valné většiny rostlin dvouděložných a naho- 
semenných, řidčeji u rostlin jednoděložných, stonek s počátku jednoduchý vytváří 
záhy nebo později pobočné větve. 
První základ každé pobočné větve jest pupen (viz o něm více na str. 167), 
kterýž sedí zpravidla v paždí listu. Jsa uložen ve svrchních vrstvách zrovna 
pod pokožkou, pupen obsahuje vegetační bod, jehož buňky čile se množí, 
poskytujíce materiál ke vzrůstu větévky. 
Dle toho, v jakém poměru jsou postranní větve a větévky k původnímu 
stonku (hlavní ose), rozeznáváme rozvětvení: 1. monopodialni (obr. 242, I)^ 
a 2. sympodialní (obr. 242, III), k nimž druží se 3. rozvětveni dichotoniicke 
(obr. 242, II). 
