stonek 
185 
(Pulmonaria officinalis — III, 206), zvonku rozklad i tého (Campanula 
patula — III, 303), bramboru (Solanum tuberosum - III, 243) atd. 
y) St. čtyřhranné (c) — mají na příčném řezu čtverec. Vyskytují se 
zvláště u rostlin pyskatých (Labiatae — lil, 136), některých krtičníkovi- 
tých (Scrofularieae — III, 109 — 125), hořcovitých (Gentianeae — III, 
369), mařinovitých (Rubiaceae - III, 344), u ptačince velekvětého 
(Stellaria holostea - II, 284) atd. 
St. trojhranné {é,e) - mají na příčném řezu pravidelný trojúhel- 
ník. Jsou význačný pro rod ostřic (Carex — IV, 528) a některé skřípiny 
(Scirpus — IV, 573). 
s) St. smáčknuté {f) — mají na průřezu více méně protáhlou ellipsu. 
Na př. u některých kosatců (Iris - IV, 231). 
C) St. dvojřísné (g) — jsou více méně smáčknuté, po každé straně 
s vyniklým až ostrým kýlem. Vyskytují se na př. u některých třezalek 
(Hypericum — II, 178), narcisu bílého (Narcissus poěticus VI, 223) atd. 
Pozn. U několika rostlin mají ston- 
ky a větve úplně tvar listů. Viz o tom 
více pod heslem k 1 a d o d i e. 
3. Co do povrchu jsou stonky 
buď hladké nebo drsné, podél 
rýhované až rozbrázděné a při 
tom různého odění jako listy; 
viz heslo list odst. IV, 7. 
4. Co do směru, v jakém ston- 
ky rostou, rozeznáváme: 
a) Stonky přímé, ]tz jsou v rost- 
linstvu nejrozšířenější. 
é) Stonky vystoupavé — na 
spodu obloukovitě prohnuté a pak te- 
prve přímo rostoucí, nebo vůbec šik- 
mého vzrůstu. Vyskytují se hlavně 
u rostlin, které vyhánějí z oddenku 
celý trs stonků, jež nemajíce dosti 
místa, kolkolem se rozkládají, jak tomu 
jest na př. u mochny jarní (Potentilla věrna — II, 503), ka koštu níz- 
kého (Geranium pusillum — II, 207), pum pávy (Erodium — II, 212), 
štíro vniku (Lotus — II, 398) atd. 
Obr. 247. A lodyha svlačce — levo- 
točivá, B lod. chmele — pravotočivá. 
y) St. položené a plamvé — jsouce chabé, namnoze značně dlouhé a 
tenké, rozkládají se po zemi. Na př. u vrbiny penízkové (Lysimachia nu- 
mularia — III, 40), slezu okrouhlolistého (Malva rotundifolia — II, 
191), mochny plazivé (Potentilla reptans — II, 498) atd. 
Vypouštějí-li plazivé stonky kořínky a těmi se upevňují v zemi, jak tomu 
jest na př. u mochny husí (Potentilla anserina — II, 497), jahodníku 
(Fragaria vesca — II, 492) a j., říká se, že kořénuji. 
7 ) St. otáčivé a ovijivé (obr. 247) — jsou dlouhé, tenké a při tom 
chabé, tak že nemohouce se samy přímo udržeti, otáčejí se okolo nějaké opory, 
nejčastěji okolo sousední rostliny. Nenaleznou-li vhodné opory, pak ovšem ne- 
zbývá jim nežli vinouti se po zemi, jak tomu bývá často u svlačce polního 
(Convolvulus arvensis — III, 236). 
Některé otáčivé rostliny vinou se okolo své opory na levo, t. j. od 
východu k západu přes sever (obr. 247 A). Sem náležejí na př. svlačce 
