Sešili e — Štítovitý list 
191 
Do druhé třídy na př. náležejí vedle rozrazilů (Veronica) též šalvěje 
(Salvia), šeřík (Syringa), tonika ( Anthoxanthum) atd. Soustava Linnéova jest 
tudíž umělá, nepřirozená. Uvádí-li se ještě dosud v knihách, děje se tak 
zvláště vzhledem ke starému zvyku, k jakési praksi při určování druhů a z piety 
k velikému jejímu budovateli. 
2. Přirozenější, ač také nikoli bez vad, jsou soustavy; Jussieu-ova, 
založená r. 1789, soustava Deca ndolle-o va, pocházející z r. 1813, soustava 
Endlicherova (z r. 1836 —1841) a soustava Bra u n o va, zbudována r. 1864, 
kterouž zlepšil Hanstein r. 1867 a po něm ještě více zdokonalil Eichler 
r. 1876. 
3. Soustava rostlin jevnosnubných, jak se jeví v „Názorné květeně", má 
základ v soustavě Endlicherově, rozdělujíc rostliny dvouděložné do tří tříd: 
prosiopláteCné, srostloplátečné a beskorunné, v uspořádání řádů řídí se 
soustavami: Braunovou, Hansteinovou a Eichl erovou, ovšem s některými 
odchylkami, jak ze Soustavného přehledu v II. oddíle tohoto svazku 
možno seznati. 
Šešule, šešulka — viz plod, odst. Ill, 3. 
Sidlovitý list — viz čárkovitý list. 
Šiška (strobus, Zapfen) jest složený plod rostlin jehličnatých a cypři- 
šovitých. Více o ní pověděno ve sv. IV, na str. 611 a 614. Někteří morfo- 
logové považují šišku za klasovité květen st ví se zdřevnatělou osou a zveliče- 
lými, zdřevnatělými listeny. 
Šklebívá (personatus, maskiert) jest dvou- 
pyská koruna (obr. 144 7), jejíž pysky 
jsou k sobě přiloženy, jícen uzavírajíce. 
Vyskytuje se u některých rostlin krtič- 
níko vitých, na př. u lnice (Lina- 
ria — III, 92), hledíku (Antirrhinum 
— III, 98). 
Šroubel (bostryx, Schraubel — obr. 252) 
jest vidlanovité květenství jednoramenné 
(viz heslo květenství, na str. 126), 
mající po jedné straně společné „hlavní 
osy" (vlastně sounoží) — která jest 
více méně závitkovitě stočena — 
listeny (/^ 4), po druhé straně jednu řadu stopkatých květů. Listeny stojí po 
straně stopek květních; nejsou tudíž ani na přední straně pod květy, ani na 
zadní straně proti květům. Spojíme-li květy čarou, jak po sobě následují, jest 
tato čára spirálně nebo šroubovitě točená (B), od čehož jméno šroubel. 
Jsa v naší květeně velice vzácný, šroubel vyskytuje se na př. u den i vek 
(Hemeracallis — IV, 365). 
U třezalek (Hypericum — II, 178) přecházejí ve šroubele vedlejší osy 
laty. Také zdánlivý okolík šmelu (Butomus — IV, 297) skládá se ze 3 šrou- 
belů o velice zkrácených osách. 
Štěpování — viz rozmnožování rostlin, odst. II, B, y. 
Štětinaté lodyhy, listy atd. — viz trichomy, odst. III, 7. 
Štětinovitý list — viz čárkovitý list. 
Štítovitým (scLitatus, schildfórmig) nazývá se list (obr. 175 B), je-li jeho čepel 
(obyčejně okrouhlá) přirostlá k řapíku středem spodní strany, tak že 
s řapíkem neleží v jedné rovině, nýbrž stojí k němu více méně kolmo, jak 
tomu jest na př. u řeřišnice kapucínské (Tropaeolum majus — II, 232) 
a pupeční ku (Hydrocotyle — II, 650). 
Obr. 252. Šroubel se strany [A) 
a v půdorysu [B). 
