204 
Ušitek rostlin 
2. R, cibulovité — poskytují cibule namnoze štiplavé, ostré chuti, některé 
též kromě toho listy do polévek a omáček. Náležejí vesměs k rostlinám lilijo- 
vitým a to do rodu česneku (Allium — IV, 344). Jsou to zvláště: cibule 
obecná (Allium cepa - IV, 35Ó), česnek kuchyňský (AI. sativum — IV, 357), 
por (AI. porrum— IV, 35B), cibule zimní (AI. fistulosum — IV, 357), ošlejch 
(AI. ascalonicum - IV, 356) a pažitka (AI. schoenoprasum — IV, 354). 
3. R. kapiistovité — skytají zdužnělé listy, po případě i zdužnělé květy nebo 
lodyhy. Všecky tyto části pojídají se zpravidla vařené. Patří sem pouze kapusta 
zelná (Brassica oleracea — II, 112) s četnými odrůdami: zelím, kapustou 
hlavatou, kadeřavou a pupencovou, brukví, karfiolem a pro- 
kolicí. 
4. R. salátovité — poskytují listů, jež upravují se nejčastěji jako »salát« 
nebo »špenát«. Jsou to zvláště: salát zahradní (Lactuca sativa - III, 449), 
štěrbák (Cichorium endivia — III, 399) a špenát (Spinacia oleracea — IV, 
74). Řidčeji pěstují se: brutnák (Borrago officinalis — III, 205), lebeda za- 
hradní (Atriplex hortensis — IV, 69), štovík francouzský (Rumex scutatus 
— IV, 40), štovík zahradní (R. patientia — IV, 46), kat rán (Crambe 
tatarica — II, 142) a řeřišnice potoční (Nasturtium offícinale — II, 96). 
5. R. chřestovité — poskytují za chutný pokrm mladé, nerozvinuté puky. 
Nejznámější z nich jest chřest neboli špargl (Asparagus officinalis — IV, 370); 
méně rozšířen jest chmel (Humulus lupulus — IV 87). Sem dlužno přičísti též 
artyčok (Cynara scolymus — III, 609), z něhož požívá se dužnatých lůžek 
květních úborův, a řeřišnici kapucínskou (Tropaeclum majus — II, 232), 
jejíž nezralé plody se nakládají do octa místo kaprlat. 
6. R. ohirkovité — dávají za pokrm nezralé dužniny svých namnoze 
značně velikých plodů. Patří sem: okurka (Cucumis sativus — III, 324), různé 
druhy melounů (Cucumis melo - III, 325) a různé druhy tykví (Cucurbita — 
III, 321). 
7. R. bobiilovité — poskytují svých bobulí bud na omáčky nebo na ko- 
ření. Jsou to: rajské jablko (Solanum lycopersicum — III, 248) a paprika 
(Capsicum annuum — III, 259). 
8. R. kotenářské — jichž plodů, po případě i jiných částí užívá se v ku- 
chyních jako koření. Nejrozšířenější z nich jsou: kmín (Carům carvi — II, 
618), anýz (Pimpinella anisum — II, 622), koryandr (Coriandrum sativum — 
II, Ó69), fenykl (Foeniculum offícinale — II, 676) a jalovec (Juniperus 
communis — IV, 642). Sem dlužno připočíst! též kopr (Anethum graveolens 
— II, 675), jehož vnati užívá se k nakládání okurek a do omáček, šafrán 
(Crocus sativus — IV, 242), jehož bliznami zbarvují hospodyně polévky a tvaroh, 
a mák (Papaver somniferum — II, 66), jehož olejnatých semen užívá se u nás 
na posypávání pečivá a rozetřených jako nádivky do koláčů. Také marjánky 
(Origanum majorana — III, 170), sátu reje (Satureja hortensis — III, 192) 
a tymiánu (Thymus vulgaris — III, 168) v kuchyních často se upotřebuje. 
III. Rostliny barvířské — obsahují v kořenech, lodyhách, listech, květech 
i plodech rozmanitá barviva, pro něž se také - u nás ovšem řidčeji - pěstují. 
Nejznámější z nich jsou: Rýt barvířský (Reseda luteola — II, I 73 )> 
rmen barvířský (Anthemis tinctoria — III, 476), srpek barvířský (Ser- 
ratula tinctoria — III, 564), kručinka barvířská (Genista tinctoria — II, 
404), saflor (Carthamus tinctorius — III, 580) a šafrán pravý (Crocus 
sativus — IV, 242), jež vesměs dávají barvivo žluté. Mařina barvířská 
(Rubia tinctorum — III, 362), pr o s k u r n í k růžový (Althaea rosea — II, 197) a také 
již uvedený srpek barvířský (Serratula tinctoria — III, 564), dávají barvivo 
červené. Sem druží se též bez černý (Sambucus nigra — III, 33 ^) ^ ^ o- 
