5 
a 5plátečnou, otevřeně zvonkovitoii korunu (c), dvakrát delší kalicha. Tyči- 
nek jest 10 obdiplosteinonických (obr. 2); nitky jejich, nejdříve dolů, potom vzhůru 
ohnuté (F), nesou hnědé prašníky, které se nahoře sužují a tamtéž otvírají dvěma 
děrami. Původně (před rozvitím) jsou prašníky extrorsní a obráceny stiženým 
koncem dolů ; brzy se však stočí, tak že súžený konec (v němž se později udělají 
díry) směřuje nahoru. Zajímavé jest též, že zralá zrnka pylová jsou po 4 spolu 
slepena v tak zv. tet rady. 
Opylení květů, obyčejně homogamických, může se s počátku díti jen pylem 
cizím, an pyl vysypává se ze zralých prašníků mimo bliznu (obr. 3 A). Poněvadž 
však jsou květy, nemajíce medoviny, hmyzem málo navštěvovány, ohýbá se záhy 
ěnělka, takže blizna zaujme místo zrovna pod prašníky. Jsouc rozdělena v pět lep- 
kavých lalůčků, zachycuje snadno pyl, jenž pak 
ze zralých prašníků na ni dopadá a jím se ziirod- 
ňuje (obr. 3 B). 
Svrchní, kulatý, 2brázdý semeník (/J), sklá- 
dající se z 5 zákorunních plodolistů (obr. 2), má 
esovitě dolů prohnutou ěnělku, která se na konci 
rozšiřuje znenáhla v kruhovitý terč, nesoucí laloky 
bliznové, a jsouc mnohem delší sennníka, z ko- 
runy daleko vyčnívá. Plod je p ře v i s 1 á, bpouzdrá 
tobolka (obr. 1 /] 4), obsahující četná semena, 
upevněná ve vnitřních úhlech pouzder; dozravši 
(/) puká pouzdrosecně (uprostřed pouzder) 5 po- 
stranními skulinami — vlastně pěti chlop- 
němi, které však na spodu a na vrcholku zůstá- 
vají spojeny. Tím zamezuje se, aby semena ne- 
vysypávala se ze zralých tobolek všecka zrovna 
pod rostlinu mateřskou ; jsouce totiž v tobolkách 
zadržována, vytrušují se z nich hlavně jen tehdy, 
když jimi pohybuje vítr, při čemž mohou zalét- 
nouti dále od rostliny. 
jak uvedeno již ve znacích povšechných, 
obsahují drobounká, nad míru lehounká semena 
(z), zahalena volnou, váěkovitou slupkou, velice 
nepatrný klíček, na němž nelze pozorovat! ani 
stopy po dělohách ; klíěiti je dosud ještě nikdo neviděl. 
Roste hojně ve stinných lesích a křovinách, 
zvláště mezi mechem a na rašelinných místech. 
Druhdy užívalo se listů hořce chutnajících v lé- 
kařství. 
4. Hruštička menši. 
2. H. zelenokvětá (P. chlorantha ^ Sw. - obr. 1 M) jest předch. druhu 
velice podobna, lišíc se od něho hlavně jen tím, že má šupiny na stvolu úzké, 
ěárkovité, listeny mnohem kratší stopek, a ušty kališní ve j čité, přitisklé, asi 
4 krát kratší koruny, která jest barvy zelenavě bílé, do žlutá přecházející. 
Roste na podobných místech jako hr. okrouhlolistá dosti hojně. Kvete 
v červnu a červenci. 
3. H. prostřední- (P. media Sw. — obr. 1 N) podobá se vnějškem též 
velice oběma druhům předcházejícím i následujícímu, tak že se s nimi často za- 
') z řec. yhoqóq = žlutozeleii}^ -j- civdog = květ. 
-) Prostřední slově odtud, že co do vněj.šku stojí asi uprostřed mezi h. okro li- 
hl olis tou a h. menší. 
