11 
monických kruzích pod semeníkem a mají introsní prašníky, jejichž pytlíčky splý- 
vají nahoře dohromady, takže jsou prašníky zdánlivě jednopouzdré, pukajíce 
jedinou, půlměsíčnou skulinou na vnitřní straně. Svrchní semeník skládá se ze 4 
plodolistů, postavených proti plátkům korunním; nese na vrcholku rovnou ěnělku 
zakoněenou talířovitou bliznou, jejíž 4 lalůčky jsou obráceny proti tyčinkám 
vnitřního kruhu. Pod každým plodolistem jsou 2 kuželovité žlázky, z nichž se 
roní medová šťáva, stékající do válcovitých prohlubinek kor. plátků. 
Tuto šťávu rád mlsá některý lesní hmyz, jenž na bledožlutou rostlinu, od 
tmavé lesní půdy dobře se odrážející, zdaleka je upozorňován, a obstarává při tom 
oprašování blizen pylem cizím. 
Plod je tobolka (/') dole 4pouzdrá, nahoře však jednopouzdrá, obsahující 
přečetná, droboulinká seménka, upevněná na vnitřních semenicích, jež vnikajíce 
hluboko do pouzder, skoro je vyplňují. Dozravši tobolka puká pouzdrosečně 
4 chlopněmi, při čemž semena rozmetává vítr daleko po okolí, anať jsou nad 
míru lehounká; vážíť dle Kernera jedno seménko hniláku pouze tři millioniny 
grammu, tak že na 1 ^ by se jich vešlo přes 300.000 ! Však nejen pro svou 
náramnou drobnost zasluhují tato semena povšimnutí, nýbrž i pro své anatomické 
12 . Diagram kvéhi postranního A, kvěln vrcholového B a podélný lez kveteni F 
hniláku žlutavého. 
složení, jímž odchylují se od valné většiny semen ostatních rostlin, připomínajíce 
velice semena některých rostlin cizopasných. 
Skládajíť se drobounká semena hniláku (z) z jednotvárného pletiva buněk 
(endospermu), v němž klíček označen je pouze dvěma nepatrnými buničkami; po 
dělohách’ tu není ani stopy. Dle toho vypadá také i mladá rostlinka (R) — mo- 
žno-li toho názvu zde použiti — zcela podivně: jest to útvar podobný spletitému 
kořeni, obalenému těsně houbovými (plísňovitými) vlákénky, jež čerpají z humosní 
půdy pro rostlinu potřebné látky. Na tomto w kořeni “ pak vznikají endogeně 
pupeny a z těch vzrůstají šupinaté stvoly fRJ. 
Koncem léta, po odkvetení, hořejší části rostliny odumrou, kořen však pře- 
zimuje a vyhání příštího roku nové lodyhy. 
Poněvadž ani starší rostliny nemají zeleni listové ni průduchů - čímž vylou- 
čena je možnost, že by si mohly samy potřebné látky výživné sháněti a připra- 
vovati — nutno míti za to, že veškeré látky, jichž k výživě své potřebují, berou 
jedině z houbových vláken, jimiž kořeny jejich jsou těsně obaleny. A tak jest 
hnilák zajímavým příkladem, že i rostlina kvetoucí může cizopasiti na cizopasné 
houbě; z pravidla tomu bývá v rostlinstvu naopak. 
Hnilák žlutavý roste roztroušeně po vší naší vlasti v humosních lesích, 
zvláště na takových místech, kde tlí jehličí, listí a jiné částky rostlinné, z nichž 
houbová vlákna, kořen jeho oplétající, mohou čerpati dostatek potravy. Rozeznávají 
se ho 2 odrůdy : 
