16 
vajíce pylová zrnka, slepena po 4 v tetradácb, jež spojeny jsou lepkavými vlákny 
(obr. 15 a). Ze svrchního semeníku vyvinuje se 5pouzdrá tobolka, která dozravši 
poltí se přehrádkosečně v 5 chlopní. 
V Alpách jich roste několik druhů planě — odtud jim říkají též alpské růže 
(Alpenrosen) — z nichž nejrozšířenější je p. srstnatý (Rh. hirsutum L. — obr. 14), 
s lisly po kraji brvitými a korunami temně růžovými, a pak p. rezavý (Rh, ferru- 
gineum L.), s listy nebrvitými, na rubu rezavě plstnatými. Oba tyto druhy turisté 
rádi trhají a přinášejí domů na památku. 
1 8 . Knlmie širolistá. 
Kromě uvedených dvou a ještě jiných druhů pěstují se však často pro okrasu 
zvláště p. černomořský (Rh. ponticum L. - obr. 15), s listy po obou stranách 
zelenými, a p. stromovitý (Rh. arboreum L.), s listy na rubu stříbřitými. Prvý 
roste planě v krajinách kolem Černého moře a v jednom okresu jižních Španěl, druhý 
v Himalájích. Kvetou na jaře. 
2. Azalky^ neboli odury (Azalea) — shodují se celkem s pěnišníky, mají 
však tyčinky namnoze přímé, prašulky podélnými skulinami se otvírající a tobolky 
2 — 3pouzdré, pukající pouzdrosečně. Nejčastěji se z nich u nás pěstuje, a to v četných 
odrůdách, čínský druh, zvaný azalkou indickou (A. indica L. — obr. 16), mající 
srstnaté listy vytrvalé a květy červené, obyčejně s 10 tyčinkami. Kvetena jaře, 
v sklenících i v zimě. 
6 Z řec. á^aléog = suchý, vzhledem pr<^ k tomu, že mnohé druhy milují .suché, 
kamenité stráně. 
