19 
víjející se hlavně až v pozdním létě (od července do října), mají 4dílný, růžově 
zbarvený, vytrvalý kalich {/e) a srostloplátečnou, zvonkovitou, růžovou korunu (c), 
po odkvetení usýchající, ale neopadávající; jsouc asi o polovici kratší kalicha, ko- 
runa jest málo patrná a zdá se býti prostoplátečnou, poněvadž jest hluboce roz- 
dělena ve 4 úzké cípy. Tyčinek (a) jest 8 obdiplostemonických (obr. 20) a vyrů- 
stají z chobotů podplodního, žláznatého terče (/); prašníky jejich, spočívající na 
esovitě prohnutých nitkách jsou introrsní, mají na spodu dva osinaté výrůstky a 
pukají podélnými skulinami. 
Osinaté výrůstky prašníků zaujímají takovou polohu, že 
hmyz, hledající na dně květu medovinu, musí se jich sosá- 
kem dotknouti, čímž prašníky se otřásají a vysypávají pyl 
hmyzu na hlavu. Později, když blizna více méně zaschla a 
medová šťáva vymizela, prodlužují se nitky tyčinek, tak že 
prašníky vyniknou z koruny; vyprašující se pyl roznáší pak 
i slabý vánek po bliznách květů rostlin sousedních. A tak jest 
vřes příkladem rostlin s počátku zoidiofilních, později však 
anemofilních (viz Slovn. terminol. ve sv. I.). 
Svrchní, ze 4 zákorunních plodolistů (obr. 20) složený 
semeník, který se prodlužuje v jednoduchou, nitkovitou, 
z květu vyčnívající čnělku, dospívá v čtyřpouzdrou mnohose- 
mennou, nahnědlou tobolku (/), pukající ve 4 chiopně přehrád- 
kosečně, t. j. tak, že chlopně oddělují se těsně po stranách 
přehrádek, které zůstanou samy na středním sloupku. 
Roste hojně v lesích a na lesních stráních, pokrývaje 
často celé plochy. Pro lesní hospodářství jest vřes škodliv, 
poněvadž obyčejně zatlačuje lepší druhy dřevin. Skýtá však 
hojnou pastvu včelám a hodí se dobře do zimních kytic, je- 
likož suché květy zachovávají dlouho pěknou barvu; za tou 
příčinou jej pěstují i zahradníci a to často s plnými květy. 
2. Vřes zelenavý (Erica^ 
herbacea L., E. carnea^ L., Heide- 
kraut — obr. 21) jest 2-3 dm 
vysoký, bohatě větevnatý kříček, 
mající vytrvalé jehlicovité listy vět- 
šinou v 4četných přeslenech, a pře- 
vislé kvítky v konečných, obyčejně 
jednostranných hroznech. Květy (AI, 
A.,) niají 4dílný kalich a trubko- 
vitě baňkovitou korunu asi dvakrát 
delší kalicha, jejíž okraj jest mělce 
rozeklán ve 4 zuby. Kalich i koruna 
jsou vyvinuty jakožto poupě již na 
podzim a mají v té době barvu zelenavou; z jara se rozvinují 
docela a nabývají barvy růžové, zřídka bílé^). Jako u vřesu 
obecného usýchá i zde kalich s korunou na plodu a neopadává. Tyčinek (A") jest 
8; hnědočervené prašníky jejich, vyčnívající z koruny, jsou na vrcholku 2klané, 
za to však dole bez přívěsků a otvírají se nahoře děrami. Plod jest mno- 
hosemenná tobolka (/), která dozravši poltí se ve 4 chlopně p o u z d ro se čn ě. 
1 9 . Vřes obecný ; 
F kvét shora ; a tyčinka ; 
podélný řez květem, / 
podplodní terč, k kalich, c 
koruna ; kvét se strany, 
k kalich, c koruna; / plod. 
20. Diagiam květu vřesu 
obecného. 
Řec. Iqiy.i], suad od eosíy.o) = lámu, vzhledem k tomu, že některé jihoevropské 
druhy mají křehké větve. 
-) Lat. cariieus=: masově červený. 
Linné považoval omylem rozkvetlý jarní vřes za jiný druh nežli nerozydtý pod- 
zimní; prrý pojmenoval Erica caru e a, druh}' E. herbacea. 
2 * 
